ПОСТАНОВА
Іменем України
31 березня 2020 року 
Київ
справа №805/91/15-а
адміністративне провадження №К/9901/9510/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження 
касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»
на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03.02.2015 року (Суддя: Смагар С.В.), 
та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 07.04.2015 року (Судді: Гімон М.М., Василенко Л.А., Старосуд М.І.),
у справі № 805/91/15-а 
за позовом Дочірнього підприємства "Ілліч-Агро Донбас" публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" 
до Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області 
про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

 В С Т А Н О В И В:
У січні 2015 року Дочірнє підприємство «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - позивач) звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області (далі - відповідач, Маріупольська ОДПІ), в якому просило суд визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10 грудня 2014 року № 0000271501, № 0000291501, № 0000311501.
Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 03.02.2015 року залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 07.04.2015 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з вищенаведеними судовими рішеннями позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, яку просив задовольнити, скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Доводи касаційної скарги обґрунтував неврахуванням судами, що позивач, як сільськогосподарське підприємство, перебуває на спеціальному режимі оподаткування з податку на додану вартість, та не сплачує податок на додану вартість до Державного бюджету, отже у нього не виникло недоплати чи факту заниження податкового зобов`язання з цього податку, а тому відсутні і підстави для застосування штрафних санкцій за порушення п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач є юридичною особою та перебуває на податковому обліку відповідача, є платником податку на додану вартість та є суб`єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість як сільськогосподарське підприємство.

Позивачем до податкового органу були надані уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок:

- 27 жовтня 2014 року № 9062021058 - за березень 2014 року, відповідно до якого платником самостійно збільшено суму податку на додану вартість, яка у звітному (податковому) періоді підлягає нарахуванню та спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства в розмірі 154 398 грн;

- 30 жовтня 2014 року № 9062601222 за серпень 2014 року - відповідно до якого платником самостійно збільшено суму податку на додану вартість, яка у звітному (податковому) періоді підлягає нарахуванню та спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства в розмірі 1 159 309 грн;

- 12 листопада 2014 року № 9065686812 за вересень 2014 року - відповідно до якого платником самостійно збільшено суму податку на додану вартість, яка у звітному (податковому) періоді підлягає нарахуванню та спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства в розмірі 1 589 357 грн.

За результатами проведених камеральних перевірок вищенаведених уточнюючих розрахунків податкових зобов`язань з податку на додану вартість відповідачем складені акти перевірок від 19 листопада 2014 року № 498/05-19-15-01/34550446, № 499/05-19-15-01/34550446, № 500/05-19-15-01/34550446 з висновками про невиконання платником податків вимог щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності, передбачених абз. 3-4 пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України та пунктом 7 розділу VI Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, зокрема не нарахування та несплату позивачем до бюджету суми штрафу в розмірі 3% від суми недоплати у зв`язку зі збільшенням суми податку на додану вартість, яка у поточному звітному (податковому) періоді підлягає нарахуванню та спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства в розмірі 7719,9 грн. (7720 грн.) за березень 2014 року, в розмірі 57965,45 грн. (57965 грн.) за серпень 2014 року, в розмірі 78467,85 грн. (78468 грн.) за вересень 2014 року, що тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 % від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати) відповідно до п. 120.2 статті 120 ПК України.

На підставі вищенаведених актів перевірки відповідачем відповідно до пункту 120.2 статті 120 Податкового кодексу України за порушення позивачем абзаців 3-4 пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України прийняті спірні податкові повідомлення-рішення від 10 грудня 2014 року:
№ 0000271501, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість у розмірі 7720 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;
№ 0000311501, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість у розмірі 78468 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;
№ 0000291501, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість у розмірі 57965 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.
Незгода з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями стала підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції зазначив, що якщо платник податку, який застосовує спеціальний режим оподаткування, самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації з податку на додану вартість, він зобов`язаний виконати вимоги статті 50 Податкового кодексу України з урахуванням положень пункту 209.2 статті 209 Податкового кодексу України. Пільга у вигляді залишення податку на додану вартість у розпорядженні сільськогосподарського підприємства не має наслідком відсутність відповідальності та можливість несплати штрафу відповідно до статті 50 Податкового кодексу України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.
За змістом пп.14.1.178 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.
Відповідно до пп.14.1.179 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.
Пунктом 209.2 ст.209 Податкового кодексу України встановлено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.
Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Згідно п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.
Платник податків, який самостійно виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:
а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;
б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.
Можливість виправлення сільськогосподарським підприємством помилки у сумі ПДВ, яка залишається у розпорядженні такого підприємства, передбачена рядком 25.2 уточнюючого розрахунку з ПДВ.
Крім того, згідно п. 2 та п. 3 Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 року № 11, сільськогосподарське підприємство в разі обрання спеціального режиму оподаткування відкриває протягом одного звітного/податкового періоду спеціальний рахунок - поточний рахунок із спеціальним режимом використання - в порядку, визначеному Національним банком, за умови подання засвідченої органом державної податкової служби копії свідоцтва про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб`єкта спеціального режиму оподаткування. На підставі даних бухгалтерського та податкового обліку сільськогосподарське підприємство веде реєстри виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, складає податкову декларацію і в установлені строки подає її разом з копіями записів у зазначених реєстрах за відповідний період в електронному вигляді до органу державної податкової служби.
Сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті/перерахуванню сільськогосподарським підприємством відповідно до податкової декларації за операціями з постачання вироблених ним сільськогосподарських товарів/послуг на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах, крім підакцизних товарів, за винятком виноматеріалів за кодами згідно з УКТЗЕД 2204 29 і 2204 30, які поставляються підприємствами первинного виноробства, тобто різниця між сумою податкового зобов`язання за звітний/податковий період та сумою податкового кредиту за такий період перераховується сільськогосподарським підприємством з поточного рахунка на спеціальний рахунок у встановлені строки для перерахування суми податку на додану вартість до державного бюджету.
Також п. 3 вказаного Порядку передбачено, що сільськогосподарське підприємство подає за місцем своєї реєстрації не пізніше останнього календарного дня місяця, що настає за звітним/податковим періодом, органові державної податкової служби копії платіжних доручень про фактично зараховані на спеціальний рахунок суми податку на додану вартість за кожний звітний період. Сума податку на додану вартість, що акумулюється на спеціальному рахунку, не підлягає вилученню до державного бюджету і використовується сільськогосподарським підприємством відповідно до п. 209.2 ст. 209 ПК України, а починаючи з 01 січня 2018 року перераховується на поточний рахунок сільськогосподарського підприємства. В разі нецільового використання суми податку на додану вартість сільськогосподарське підприємство несе відповідальність відповідно до законодавства. Дані положення врегульовані п. 4 Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Тобто, зазначений Порядок покладає на сільськогосподарське підприємство обов`язок дотримуватись строків сплати/перерахування податкових зобов`язань, які визначені ст. 203 ПК України та зобов`язує податкові органи здійснювати контроль за їх дотриманням. При цьому грошові кошти, що не були належним чином відображені як грошові зобов`язання з ПДВ, які підлягають перерахуванню на спеціальний рахунок, безпідставно залишаються у володінні платника податку.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що якщо платник податку, який застосовує спеціальний режим оподаткування, самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації з ПДВ, він зобов`язаний виконати вимоги ст.50 Податкового кодексу України з урахуванням положень п.209.2 ст.209 Податкового кодексу України.
Відповідно до п.120.2 ст.120 Податкового кодексу України невиконання платником податків вимог, передбачених абзацом другим п.50.1 ст.50 цього Кодексу, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати).
З огляду на викладене, суд касаційної інстанції вважає вірними висновки судів попередніх інстанцій щодо правомірного застосування відповідачем до позивача штрафних санкцій за порушення останнім пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України.
Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами було неправильного застосовано норми матеріального права або порушені норми процесуального права при розгляді справи.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що судами виконано  всі  вимоги  процесуального  законодавства, всебічно  перевірено  обставини  справи,  вирішено  справу  у  відповідності  до  норм  матеріального  права, постановлено  обґрунтоване  рішення,  в  якому  повно  відображені  обставини,  що  мають  значення  для  справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» залишити без задоволення. 

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03.02.2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 07.04.2015 року у справі №805/91/15-а залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	  	  І.А. Васильєва	
Судді:	  	  С.С. Пасічник	
 	  	  В.П. Юрченко