Дата документу 20.05.2020 Справа № 333/3135/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
     Єдиний унікальний №333/3135/19            Головуючий у 1 інстанції Ярошенко А.Г.
Провадження № 22-ц/807/1562/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
20 травня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2019 року у справі за позовом   ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про зміну способу стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів.
В обґрунтування позову зазначала, що з 17.07.2009 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2012 року шлюб між сторонами розірвано.
На підставі рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя моє прізвище з « ОСОБА_4 » змінено на дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2012 року з відповідача стягнуті аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20.02.2012 року.
Відповідач ніякої участі у вихованні сина не бере, обмежившись лише виплатою встановлених судовим рішенням аліментів, однак цих коштів не вистачає для утримання дитини, забезпечення повноцінного розвитку, крім того дитина перебуває на диспансерному обліку у лікаря кардіолога, хірурга та невролога з діагнозом: Вегето-судинна дистонія змішаної форми, астено-невротичний синдром. Нестабільність шийного відділу хребта. Порушення ритму серця, виражена брадикакардія, ДХЛШ. Порушення постави. Повздовжня плоскостопість.
На теперішній час відповідач працює в Національній поліції України на посаді поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону №1 управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції та має постійний заробіток.
Просила суд  змінити спосіб  стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 , щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20.02.2012 року на стягнення у частці від заробітку (доходу) у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2019 року позов задоволено.
Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 , щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20.02.2012 року на стягнення у частці від заробітку (доходу) у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на грубе порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не є підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.
Законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач фактично просить збільшити (змінити) розмір стягуваних аліментів, через зміну способу їх стягнення, посилаючись на зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину та не достатньої кількості коштів на утримання дитини.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом встановлено, що з 17.07.2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.
Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2012 року шлюб між сторонами розірвано.
На підставі рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя моє прізвище з « ОСОБА_4 » змінено на дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2012 року з відповідача стягнуті аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20.02.2012 року.
ОСОБА_1 працює в Національній поліції України на посаді поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону №1 управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції та має постійний заробіток.
За приписами ст. 181 ч. 3 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду,змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на вибір способу стягнення аліментів, оскільки дитина мешкає разом з нею.
Згідно Постанови Верховного суду України від 05 лютого 2014 року по цивільній справі № 6-143цс13 зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст.182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності витрат, що перевищують його заробіток (дохід) і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Положеннями ч.5 ст.183 СК України визначено, що той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї четвертої, на двох дітей - однієї третини.
Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Встановлено, що прожитковий мінімум на 2019 рік, встановлений Законом України "Про Державний бюджет України" на дитину 6-18 років складає 2 218 грн., тобто збільшився вдвічі.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що у відповідача сімейний стан не змінився, інших утриманців він не має.
На підставі ч.3 ст. 181 СК України судом правомірно змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду. 
Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.
На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.
Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2019 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 20 травня 2020 року.

Головуючий

Судді: