ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3923/20 Справа № 185/9334/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого – судді Демченко Е.Л.
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2019 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ІНВЕСТ-КРЕДО» до ОСОБА_1 , треті особи - публічне акціонерне товариство «АКТАБАНК», Павлоградський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення заборгованості за кредитним договором, –

в с т а н о в и л а:

       У листопаді 2018 року ТОВ «Фінансова компанія ІНВЕСТ-КРЕДО» звернулося з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
       Вказували, що між ПАТ «Актабанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0862166101/Т/978814, рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року у справі №185/9038/15-ц з відповідача на користь ПАТ «Актабанк» стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в загальній сумі 142 928 грн.88 коп., яка складається з наступного: 133 333 грн.40 коп. – строкова заборгованість по кредиту, 4 003 грн.99 коп. – прострочена заборгованість по кредиту, 5 591 грн. 49 коп. – строкова заборгованість по відсотках.
       У зв`язку з тим, що відповідачем належним чином не виконувалися зобов`язання за кредитним договором, банком донараховано заборгованість за процентами та неустойкою.
       Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 нараховані суми по процентах та пені за період користування коштами та неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором станом на 07 вересня 2018 року у розмірі 160 063 грн.45 коп., у тому числі: 151 757 грн.14 коп. – заборгованість за процентами, 4 328 грн.64 коп. – пеня за прострочення строків повернення кредиту, 3 977 грн.67 коп. – пеня за прострочення строків сплати відсотків, оскільки до них перейшло право вимоги за кредитним договором, відповідно до договору №0709/2018 про відступлення прав вимоги, укладеного 07 вересня 2018 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія ІНВЕСТ-КРЕДО».
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2019 року позов ТОВ «Фінансова компанія ІНВЕСТ-КРЕДО» задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія ІНВЕСТ-КРЕДО»: проценти за порушення строку погашення кредиту відповідно до п.4.1.1 кредитного договору № 0862166101/Т/978814 від 27 вересня 2013 року станом на 07 вересня 2018 року у розмірі 151 757 грн. 14 коп., пеню за прострочення строків повернення кредиту у розмірі 4 328 грн 64 коп.
       В іншій частині позову відмовлено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія ІНВЕСТ-КРЕДО» витрати на сплату судового збору у розмірі 1 762 грн.
       В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові повністю.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повідомляв належним чином відповідача та представника відповідача про розгляд справи; суд першої інстанції не надав оцінки тій обставині, що розмір грошової вимоги, яка була відступлена за спірним договором, перевищував ціну її відступлення, судом не досліджено оригінал договору №0709/2018 про відступлення прав вимоги та встановити факт наявності у відповідача Генеральної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій; станом на 13 березня 2019 року ОСОБА_1 виконано рішення суду у справі №185/9038/15-ц, сплачено заборгованість у розмірі 142 928 грн.88 коп., залишок заборгованості не перераховано стягувану у зв`язку з заміною сторони у виконавчому провадженні, кредитор не позбавлений права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, суд не встановив період нарахування, підставу та їх розмір; суд керувався розрахунком, в якому визначений період з часу отримання кредиту, а не з часу набрання законної сили рішенням про стягнення заборгованості.
       ТОВ «Фінансова компанія ІНВЕСТ-КРЕДО» надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість рішення місцевого суду, просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. 
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно до ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Встановлено судом першої інстанції і це підтверджується матеріалами справи, що 27 вересня 2013 року між ПАТ «АКТАБАНК» та позичальником ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0862166101/Т/978814 на споживчі потреби із встановленням іпотеки. Кінцевий термін повернення всієї заборгованості за кредитом – 26 вересня 2018 року включно.
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року, яке набрало законної сили 08 грудня 2015 року, частково задоволено позов ПАТ «АКТАБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за зазначеним кредитним договором, стягнуто заборгованість у загальній сумі 142 928 грн.88 коп., яка складається з наступного: 133 333 грн.40 коп. – строкова заборгованість по кредиту, 4 003 грн.99 коп – прострочена заборгованість по кредиту, 5 591 грн.49 коп – строкова заборгованість по відсотках.
       07 вересня 2018 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія ІНВЕСТ-КРЕДО» укладено договір №0709/2018 про відступлення прав вимоги, у тому числі за кредитним договором №0862166101/Т/978814 від 27 вересня 2013 року, укладеним між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_1 .
Згідно з Реєстром договорів, права вимоги за якими відступаються (додаток №1 до договору), сума права вимоги складає заборгованість станом на 07 вересня 2018 року – 294 094 грн.53 коп., у тому числі: основний борг 142 337 грн. 39 коп., проценти – 151 757 грн.14 коп., штрафи, пені – 8 306 грн. 31 коп.
       За змістом пункту 2 договору про відступлення прав вимоги, ТОВ «ФК ІНВЕСТ-КРЕДО» у день укладення цього договору набуває усіх прав кредитора, включаючи право вимагати належного виконання боржником зобов`язань, сплати боржником грошових коштів, процентів, штрафних санкцій у розмірах, вказаних у додатку №1 до договору.
       Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку №1 до договору. Права кредитора переходять до нового кредитора в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги.
       Згідно з довідкою Павлоградського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, станом на 13 березня 2019 року ОСОБА_1 виконано рішення суду у справі № 185/9038/15-ц, сплачено заборгованість у загальній сумі 142 928 грн.88 коп., однак залишок заборгованості не перерахований стягувачу у зв`язку з заміною сторони у судовому порядку (а.с.90).
       16 серпня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №54400922 з виконання виконавчого листа № 185/9038/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ІНВЕСТ-КРЕДО» боргу у розмірі 142 928 грн.88 коп. у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі.
       Судом першої інстанції також встановлено, що ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2019 року у справі №185/9038/15-ц, яка набрала законної сили 01 квітня 2019 року, замінено стягувача у виконавчому провадженні № 54400922, що перебуває на виконанні в Павлоградському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з примусового виконання виконавчого листа №185/9038/15-ц від 16 березня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Актабанк» заборгованості за кредитним договором №0862166101/Т/978814 від 27 вересня 2013 року, а саме: стягувача ПАТ «Актабанк» замінено на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо».
       Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до презумпції правомірності правочину, визначеної ст.204 ЦК України, договір №0709/2018 про відступлення прав вимоги є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним;  пунктом 4.1.1 кредитного договору від 27 вересня 2013 року передбачено нарахування процентів як відповідальність за порушення позичальником строку погашення кредиту, нарахування процентів здійснюється з розрахунку 43% річних на суму простроченої заборгованості з першого дня порушення строку погашення кредиту по день, що передує дню усунення вказаного порушення, тобто кредитним договором передбачено нарахування процентів як відповідальність за порушення грошового зобов`язання у розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, тому нараховані відсотки за ставкою 43% станом на 07 вересня 2018 року у розмірі 151 757 грн. 14 коп. та пеня за прострочення відповідачем строків повернення кредиту за період з 07 вересня 2017 року до 06 вересня 2018 року у розмірі 4 328 грн. 64 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь правонаступника ПАТ «Актабанк» - ТОВ «ФК Інвест-Кредо».
       Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
       За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
       Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
       Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
       Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
       Колегія суддів враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абзац 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
       У постанові від 23 травня 2018 року по справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду, частково задовольняючи позов про стягнення 3% річних, нарахованих згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, дійшла правового висновку про те, що положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, тоді як частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
       Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       При цьому у пункті 6.20 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін “користування чужими грошовими коштами” може використовуватися у двох значеннях. Перше – це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення – прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
       Таким чином у справі №910/1238/17 чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України.
       Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.
       Втім, колегія суддів, дослідивши умови кредитного договору від 27 вересня 2013 року та п.4.1.1 вказаного договору на підставі якого подано позов вважає, що зазначений пункт договору передбачає відповідальність боржника з розрахунку 43% річних на суму простроченої заборгованості за порушення позичальником строку погашення або його частини відповідно до Графіку погашення кредиту, тобто зазначений пункт не передбачає обов`язок позичальника надалі сплачувати проценти за неправомірне користування кредитом та передбачає їх сплату лише в межах дії Графіку погашення кредиту, це свідчить про те, що ці проценти не охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України, відтак підстави для їх стягнення з позичальника відсутні.
       Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
       Позовні вимоги про стягнення з відповідача пені також є необгрунтованими, оскільки ч.2 ст.625 ЦК України, яка є підставою звернення з позовом, не передбачає нарахування пені.
       Таким чином, доводи апеляційної скарги про необгрунтованість позовних вимог заслуговують на увагу.
       Посилання апеляційної на те, що розмір грошової вимоги, яка була відступлена за спірним договором перевищував ціну її відступлення, судом не досліджено оригінал договору №0709/2018 про відступлення прав вимоги та не встановлено факт наявності у відповідача Генеральної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки питання правонаступництва у виниклих відносинах вирішено ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2019 року у справі № 185/9038/15-ц, яка набрала законної сили 01 квітня 2019 року та якою замінено стягувача ПАТ «Актабанк» у виконавчому провадженні № 54400922 на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо».
       Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
       Зважаючи на результат розгляду справи, в порядку ч.13 ч.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати за звернення з апеляційною скаргою в розмірі 2 643 грн. 
       Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити. 

       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

       В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ІНВЕСТ-КРЕДО» до ОСОБА_1 , треті особи - публічне акціонерне товариство «АКТАБАНК», Павлоградський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

       Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ІНВЕСТ-КРЕДО» (код ЄДРПОУ 39761587) на користь  ОСОБА_1  (ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 2 643 грн. (дві тисячі шістсот сорок три) грн.00 коп.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 25 березня 2020 року.

               Головуючий:                                        Демченко Е.Л.

               Судді:                                                Куценко Т.Р.

                                                                       Макаров М.О.