ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4215/20 Справа № 214/7150/14-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гринь Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді:Бондар Я.М.,
суддів:Барильської А.П., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання – Голуб О.О.
сторони
позивач- ОСОБА_1 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Криворізьке міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради,
розглянувши у відкритому судовому засіданні,в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 21 жовтня 2019 року, яка постановлена суддею Гринем Н.Г в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст ухвали складено 21 жовтня 2019 року, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться об`єднана цивільна справа №214/7150/14-ц за позовною заявою ОСОБА_1  до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору – Криворізьке міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Виконкому Саксаганської районної у місті ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору – ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , Придніпровська товарна біржа, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та обтяжень Реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції, про визнання недійсними реєстраційних документів,-
Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві просить суд: визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Криворізьке МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою; усунути їй перешкоди в користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , виселивши з квартири відповідачів та зобов`язавши їх не чинити позивачеві перешкоди у користуванні квартирою.
Позивач ОСОБА_4 в позовній заяві просить: застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме договору купівлі-продажу нерухомого майна, квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 11 червня 2000 року Придніпровською товарною біржею, між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ; визнати недійсним реєстраційний документ – Свідоцтво про придбання об`єктів нерухомого майна з прилюдних торгів від 15.11.2011 року зареєстроване нотаріусом Рукавіциним І.А. в реєстрі за №4315 видане на ім`я ОСОБА_1 , щодо квартири АДРЕСА_2 ; вселити ОСОБА_4 до казаної квартири та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_8 у кори тсування вказаною вище квартирою; зобов`язати Виконкном Саксаганської районної у місті ради зареєструвати його в спірній квартирі.
З метою забезпечення позовних вимог, позивач ОСОБА_4 подав заяву, в якій просив суд забезпечити позов наступним чином: накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; до набрання чинності рішення у справі, заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначив, що 23.08.2019 року співробітниками Саксаганського ВП КВП ГУНП прийнята заява ОСОБА_2 про вчинення злочину, передбачено ст.162 КК України. У вказаній заяві зазначено, що невідомі особи проникли на територію квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та заварили залізні двері, в результаті чого ОСОБА_2 та члени її родини втратили доступ до житлового приміщення за вказаною адресою. 17.09.2019 року ухвалою слідчого судді (справа №214/6934/19, провадження 1-кс/214/2015/19) було зобов`язано уповноважену особу Саксаганського ВП ГУНП у Дніпропетровській області внести до ЄРДР інформацію за заявою ОСОБА_2 про злочин від 23.08.2019 року, тому вважає за доцільне накласти арешт на вище вказану квартиру, оскільки відповідачі або інші заінтересовані можуть вчинити незаконні дії щодо відчуженні квартири ще до прийняття остаточного судового рішення.
Ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2019 року заява ОСОБА_4 про забезпечення позову, задоволена.
Накладено арешт на нерухоме майно – квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 67,3 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., згідно даних 15.11.2011 року право власності зареєстровано за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) на підставі свідоцтва про придбання об`єктів нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А., зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №4316.
Заборонено вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням квартири АДРЕСА_3 на користь третіх осіб.
Заходи забезпечення позову застосовані до ухвалення рішення по об`єднаній цивільній справі №214/7150/14-ц.
В апеляційній скарзі позивач, ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали суду ставить питання про її скасування та ухвалення нового рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні його заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 .
При цьому, скаржник наголошує на тому, що в ухвалі суду позивач ОСОБА_1 помилково вказана як власник спірної квартири на яку накладено арешт, оскільки спірна квартира на підставі договору купівлі-продажу від 18.07.2019 року перейшла у власність до ОСОБА_9 . Вважає, що оскаржувана ухвала суду порушує її права, неправомірно, встановлюючи її як власника проданої квартири. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_10 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржувану ухвалу суду першої інстанції. 
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Нечаєва А.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити з викладених у скарзі підстав, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що предмет спору стосується квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., яка згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності належить ОСОБА_1 і невжиття заходу забезпечення позову у вигляді арешту майна, може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.
Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та погоджується із доводами скаржника, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Як роз`яснено в п.1, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції накладено арешт на нерухоме майно – квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 67,3 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., згідно даних 15.11.2011 року право власності зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про придбання об`єктів нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А., зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №4316, а також заборонено вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням квартири АДРЕСА_3 на користь третіх осіб.
З наданої ОСОБА_1 копії договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_3 вбачається, що ОСОБА_1 18 липня 2019 року продала спірну квартиру ОСОБА_9 , тобто ОСОБА_1 на час ухвалення оскаржуваного судового рішення - 21 жовтня 2019 року вже не була власником спірного нерухомого майна на яке судом накладено арешт (а.с.36-38).
Враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір стосовно спірної квартири та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення зустрічного позову, колегія суддів, враховуючи розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає що найбільш доцільним буде забезпечення позовних вимог ОСОБА_10 шляхом заборони вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням квартири АДРЕСА_3 на користь третіх осіб.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне частково скасувати застосовані судом першої інстанції засоби забезпечення позову, а саме у вигляді арешту, залишивши на заборону відчуження спірного майна на користь третіх осіб та відмовити у накладенні арешту на спірне майно, цим створиться неможливість відчуження спільного майна, проте це не обмежить власника у користуванні своїм майном.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню в частині обраного способу забезпечення позову ОСОБА_4 у вигляді накладення арешту на спірне нерухоме майно, залишивши такій спосіб забезпечення позову, як заборону відчуження спірного майна на користь третіх осіб та відмовити заявнику в частині накладення арешту на спірне нерухоме майно.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 березня 2020 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на ухвалу Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 21 жовтня 2019 року до ухвалення судового рішення по справі (а.с.54-55). 
Відповідно п.п.9 п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 1 листопада 2011 року (з подальшими змінами та доповненнями), судовий збір за розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду для фізичної особи становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до статті 7 Закону України про державний бюджет України на 2020 рік, прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року становить 2102 грн.
Отже, за подання апеляційної скарги на ухвалу з позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 420,40 грн.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 21 жовтня 2019 року в частині заходу забезпечення позову у вигляді арешту, скасувати, відмовити ОСОБА_4 у задоволенні його заяви у цій частині.
В решті ухвалу суду залишити без змін.
Стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду в сумі 420,40 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 22 квітня 2020 року.

Головуючий:
Судді: