Постанова                                                                                                Іменем України
14 травня 2020 року
м. Київ
справа № 279/973/19                                                                                                      
провадження № 51-5463км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,                                                         за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,                                                                    прокурора                                     ОСОБА_5 
захисника                                        ОСОБА_6  (в режимі відео конференції),
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Житомирського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018060060002039, щодо
ОСОБА_7 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
уродженця м. Коростеня Житомирської обл., 
жителя     
АДРЕСА_1 , 
засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі – КК).
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 квітня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців із конфіскацією 1/4 частини майна, яке є власністю засудженого; за ч. 2 ст. 186 КК – у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК покарання за сукупністю злочинів визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців із конфіскацією 1/4 частини майна, що є власністю засудженого.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187 та ч. 2 ст. 186 КК, та ОСОБА_9 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК. Щодо останніх судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються.
Житомирський апеляційний суд 07 серпня 2019 року скасував вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у частині призначеного покарання та ухвалив свій вирок.
Цим вироком ОСОБА_7 призначено покарання: за ч. 2 ст.187 КК – у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією 1/4 частини майна, яке є його власністю; за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання  у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією 1/4 частини майна, яке є його власністю.
У решті вирок залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він 29 грудня 2018 року близько 22:30, перебуваючи між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , за попередньою змовою з ОСОБА_8   вчинили розбійний напад на ОСОБА_10 , поєднаний  із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, внаслідок якого заподіяли останньому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я та заволоділи його майном на загальну суму 2330 грн.
Крім того, 30 грудня 2018 року близько 00:30 ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з метою відкритого заволодіння чужим майном застосували щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, заподіявши кожному легкі тілесні ушкодження, після чого відкрито викрали їхнє майно, завдавши матеріальної шкоди ОСОБА_11 на загальну суму 1200 грн, а  ОСОБА_12 – на загальну суму 2600 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 ставить вимогу про скасування вироку апеляційного суду щодо  ОСОБА_7 на підставі неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність. Вказує, що суд апеляційної інстанції не врахував обставин, які пом`якшують покарання засудженого, а саме щирого каяття, його молодого віку, сімейного стану, а тому дійшов безпідставного висновку про неможливість призначення  ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК. За наведених обставин вважає необґрунтованим рішення апеляційного суду про необхідність скасування вироку суду першої інстанції.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник підтримав касаційну скаргу. Прокурор вважав, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК, не оспорюються у касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 .
Що стосується доводів захисника про те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, то колегія суддів дійшла такого.
Статтею 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м'якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Апеляційний суд, перевіряючи в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції щодо  ОСОБА_7 , звернув увагу на те, що місцевий суд, установивши лише одну обставину, яка пом`якшує покарання, а саме передбачену ч. 1 ст. 69 КК, – щире каяття та сприяння розкриттю злочину, призначив засудженому за ч. 2 ст. 187 КК більш м`яке покарання, ніж визначено санкцією цього закону, що суперечить вимогам ст. 69 КК. 
За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що внаслідок призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК було неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість є правильним, а тому цей суд обґрунтовано скасував вирок суду першої інстанції та ухвалив свій вирок, яким призначив покарання без застосування ст. 69 КК.
Те, що  ОСОБА_7  є особою молодого віку, а також старшою дитиною у багатодітній сім`ї, є даними про особу засудженого, які не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та не є підставами для застосування ст. 69 КК.
Скасовуючи вирок місцевого суду та ухвалюючи свій вирок щодо  ОСОБА_7 , апеляційний суд навів переконливі мотиви для прийняття такого рішення. Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 420 Кримінального процесуального кодексу України. 
Підстав для скасування вироку апеляційного суду за доводами касаційної скарги захисника немає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Верховний Суд 
ухвалив:
Вирок Житомирського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року щодо  ОСОБА_7  залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                     ОСОБА_3