ПОСТАНОВА 
Іменем України

22 червня 2020 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 393/442/17
провадження № 22-ц/4809/829/20 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий - Дьомич Л.М. (суддя - доповідач),
судді - Карпенко О.Л., Мурашко С.І.
учасники справи: 
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи  цивільну  справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2020 року (суддя Рачкелюк Ю.В.).
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») у серпні 2017 року звернулося до Новгородківського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 31 січня 2014 року у розмірі 44 094,95 грн., з яких: 2498,36 грн. - заборгованість за кредитом, 35 358,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3662,59 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 2075,95 грн. - штраф (процентна складова).
В обґрунтування вимог зазначено, що 31 січня 2014 року з ОСОБА_1 шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг укладено договір. Відповідно до умов цього договору Банк надав відповідачу кредит в сумі 2500,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, однак, позичальник належним чином не виконував свої зобов`язання за договором, в результаті чого станом на 03 серпня 2017 року виникла заборгованість в сумі 44 094,95 грн., яку і заявлено до стягнення.
У своєму відзиві на позовну заяву,  ОСОБА_1 , просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що не  укладав  договору з позивачем та не подавав заяву-анкету про намір одержати кредитні кошти, а відтак немає боргових зобов`язань перед позивачем,  розрахунок заборгованості за договором № б/н від 31 січня 2014 року, який наданий  Банком  не може підтверджувати існування боргу, оскільки не є первинним обліковим бухгалтерським документом. Крім того,  вказує, що позивачем пропущено строк позовної давності оскільки, Банк не звернувся відразу в перший або другий місяць виникнення заборгованості за кредитним договором та розрахунки наведені   не відповідають дійсності. Копія анкети позичальника не може підтверджуватись існуванням боргу та зобов`язання, оскільки вона є лише пропозицією щодо укладення договору, а стороною не надано оригінал анкети від 31 січня 2014 року про відкриття карткового рахунку. Копія не може бути належним доказом наявності кредитних зобов`язань. В анкеті-заяві, на яку посилається Банк і яка полягла в підставу виникнення договору, окрім даних сторін договору не вказано суму кредиту та умови його отримання, а додатки до заяви не містять підпису позичальника, відсутня дата складання заяви.
 Позивачем подано до суду першої інстанції відповідь на відзив, в якому зазначено, що Договір укладений за принципом складання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви, Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши заяву, відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованими на сайті банку www.privatbank.ua. Таким чином Банк забезпечив відповідачу можливість доступу до карткового рахунку. На підтвердження факту укладання кредитного договору та наявність не виконаних зобов`язань, Банком були надані такі докази: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір; виписка по рахунку; фото клієнта з карткою; копія анкети-заяви від 31 січня 2014 року, з якої чітко вбачається така інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація про необхідна для отримання кредитної картки. Сторонами при укладені договору були обумовлені усі істотні умови. Згідно виписки з карткового рахунку, яка надана до суду виходить, що відповідач користувався грошима, здійснював розрахунки через термінал в касах магазинів та отримував кошти через банкомат, крім того, частково сплачував заборгованість за договором.
Щодо строку позовної давності то кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається Банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується  повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануїтет, тощо. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня січень 2017 року. Позивач звернувся до суду з позовом 15.08.2017 року до спливу строку позовної давності. 

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2020 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1  задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору б/н від 31 січня 2014 року у розмірі 2498,36 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.
Суд погодився з доводами позовної заяви в частині наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 2498,36 грн. Відмовляючи в задоволенні решти позову, вказав на відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також дійшов висновку, що позивачем не було дотримано вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та не узгоджено саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. 
Щодо застосування строків позовної давності, про що вказує у відзиві на позовну заяву відповідач, суд першої інстанції дійшов висновку, що до даних правовідносин застосувати позовну давність не є доцільним, оскільки позиція, яка обрана відповідачем щодо свого захисту полягає у тому, що ОСОБА_1 взагалі не визнає існування будь-яких договірних правовідносин з позивачем, докази, які надані представником АТ КБ «ПриватБанк» по кредитній заборгованості не відповідають дійсності. Проте, жодних належних доказів не укладання кредитного договору та спростування розрахунку заборгованості відповідачем суду надано не було.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом стягнення з відповідача фактично отриманої ним та неповернутої банку суми кредитних коштів, що складає 2498,36 грн. Решту вимог позовної заяви судом визнано необґрунтованими із зазначених вище підстав.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
АТ КБ «ПриватБанк» звернувся  з апеляційною скаргою до Кропивницького апеляційного суду, в якій просив скасувати рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2020 року в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення процентів пені штрафів та задовольнити вимоги банку в цій частині.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд безпідставно відмовив у стягненні частини заборгованості за наданим кредитом у розмірі 2500 грн. (заборгованості за простроченим тілом кредиту). Вказує, що суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, частково виконував умови кредитного договору, частково сплачував заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісії, а отже, визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 428/2873/17, зазначає, що саме по собі посилання на не ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин. Відповідно до висновків Верховного суду, викладених у постанові від 08 липня 2019 року у справі № 923/760/18, посилання суду першої інстанції на те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів ОСОБА_1 під Умовами та Правилами надання банківських послуг - є безпідставним, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічним розміщеними Умовами та Правилами - закон не вимагає. Крім того, основними вимогами Банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування. Отже, на переконання скаржника, наявні підстави для задоволення позовних вимог.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 08 травня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк»; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу. При цьому, учасникам справи роз`яснено, що встановлений апеляційним судом строк для подання відзиву на апеляційну скаргу продовжується на строк дії карантину, який встановлюється Кабінетом Міністрів України, на підставі Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України з доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». 
26 травня 2020 року адвокатом Москаленком Юрієм Віталійовичем, який діє в інтересах ОСОБА_1 надано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві представник відповідача вказує, що в матеріалах справи відсутні докази про отримання коштів у розмірі 2500 грн., а також позивачем не доведено даний факт, як передбачають вимоги права. Згідно розрахунків наданих Банком станом на 31 січня 2014 року кредитних коштів у розмірі 2500 грн. не зазначено, як і не вказано про зарахування вказаної суми на рахунок відповідача. Зазначає, що розрахунок заборгованості не може бути доказом, так як складений позивачем одноособово та без підтвердження відповідних операцій. У заяві позичальника від 31 січня 2014 року не зазначена не тільки процентна ставка, а взагалі відсутні «графи» про будь-яке ознайомлення з назвою карти; відсутня позначка про кредитний ліміт; відсутня позначка про отримання пам`ятки відповідачем, що вказує на відсутність взагалі будь-яких правовідносин та приєднання до будь-яких договорів АТ КБ «ПриватБанк». За таких обставин та без наданих підтверджень про запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися, як типова форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
01 червня 2020 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено розгляд в суді апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, про що постановлено відповідну ухвалу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступного.
Судом встановлено такі обставини: 
31 січня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (том 1, а.с. 7).
Згідно Статуту акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», банк є правонаступником всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк».
На підставі вказаної анкети-заяви, банком було оформлено карту «Універсальна» та надано позичальнику кредит у розмірі 2500,00 грн. 
До анкети-заяви Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (том 1, а.с. 8-23), без доказів які стверджують узгодження з позичальником, так як підпис відсутній.
За доводами позивача, відповідач користувався кредитними коштами, здійснював часткове погашення кредитної заборгованості. Однак, у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань, станом на 03 серпня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 44 094,95 грн., з яких: 2498,36 грн. - заборгованість за кредитом, 35 358,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3662,59 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 2075,95 грн. - штраф (процентна складова).
У зв`язку з порушенням прав та інтерсів, позивач звернувся до суду з позовною заявою (том 1, а.с. 3-4). 
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови кредитного договору, належним чином не виконав своє зобов`язання в частині своєчасного та в повному обсязі повернення кредитних коштів в сумі 2498,36 грн. Решту вимог суд визнав необґрунтованими та відмовив у їх задоволенні.
Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 2498,36 грн. позивачем не оскаржується та не є предметом апеляційного перегляду.
Відповідачем апеляційна скарга не подавалась.
Оскаржуючи судове рішення Банк зазначає, що пред`явлена до стягнення сума заборгованості має бути стягнута судом в повному обсязі.
Колегія суддів не погоджується з такими доводами апеляційної скарги, враховуючи наступне.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За викладених вимог чинного законодавства, правильним є висновок суду першої інстанції, що оскільки умови договорів приєднання розробляються позикодавцем, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які докази ознайомленя позичальника саме з тими Тарифами, а також Умовами і Правилами надання банківських послуг, які були чинними саме на момент підписання позичальником заяви - приєднання, а також з подальшими їх змінами. Так, не доведено, що вказані документи містили умови, зокрема, щодо сплати позичальником неустойки (пені, штрафів) у зазначених позикодавцем порядку і розмірах. Разом з тим, підписана позичальником заява-приєднання не містить умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.
Колегія суддів погоджується з оцінкою наявних в матеріалах справи доказів, здійсненою судом першої інстанції. Суд обґрунтовано не прийняв до уваги надані позивачем Правила надання банківських послуг, які не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових Умов та Правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому Умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. 
Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин правил ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим банком, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил у тій редакції, яка є найбільш сприятливою для задоволення позову.
До того ж, як правильно зазначив суд першої інстанції, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 31 січня 2014 року шляхом підписання заяви-анкети.
Отже, за відсутності доказів того, що сторони у встановленому чинним законодавством порядку узгодили умови щодо відповідальності за зобов`язанням,за порушення позичальником строків виконання договірних зобов`язань, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, пені та штрафів.
При цьому, з підстав, зазначених вище, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, за якими позивач вважає часткове погашення відповідачем заборгованості фактичним погодженням останнім Умов та Правил надання банківських послуг. Апеляційним судом враховано також, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним документом та не містить інформації про призначення сплачених відповідачем платежів, що свідчить про те, що зарахування сплачених позичальником коштів здійснювалось банком на власний розсуд.
Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Враховуючи наведене, інший висновок суду першої інстанції не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині.
Щодо строків позовної давності, то судом  задоволені вимоги в частині стягнення основної суми боргу, рішення відповідачем не оскаржувалося.  В задоволенні решти вимог  відмовив за їх безпідставністю.  Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до  відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Суд першої інстанції дійшов висновку про недоцільність застосування строків позовної давності з інших підстав, але це не вплинуло на правильність судового рішення. 
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції повністю дотримано зазначених вимог процесуального закону та ухвалено законне і обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 2498,36 грн.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2020 року підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення, а рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2020 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді    О. Л. Карпенко
      
С. І. Мурашко