ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/617/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/2702/15-ц Категорія: 304090000 	Гудзюк І.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       10 червня 2020 року                                                                        м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Бондаренко С.І., Новіков О.М. 	
секретар 	Попова М.В.	

учасники справи:
позивач  - АТ «Альфа – Банк»,
відповідачі –  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (скаржник), ОСОБА_4 
(скаржник),

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_4 – ОСОБА_5 та представника ОСОБА_3 – ОСОБА_6 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03.08.2015 (ухвалене у залі судових засідань Смілянського міськрайонного суду о 15 год. 32 хв., повний текст складено 03.08.2015, суддя в суді першої інстанції Гудзюк І.В.) у цивільній справі за позовом АТ «Альфа – Банк», правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

у травні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з даним позовом, яким просило з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, стягнути з відповідачів солідарно: заборгованість по кредиту в розмірі 28 138,39 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 650 857,28 грн., заборгованість за процентами в розмірі 4 006,75 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 92 678,49 грн., пеню за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату відсотків в розмірі 23 371,08 грн.
В обґрунтування вказано на те, що 26.05.2008 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №900/06-034-306, на виконання умов якого банком надано позичальнику грошові кошти (кредит) у сумі 40 000,00 доларів США зі сплатою 14,00 % річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 10.05.2018. Додатковою угодою №1 від 07.10.2008 сторони збільшили процентну ставку до 15 % річних. Додатковою угодою №2 від 15.07.2009 сторони змінили графік погашення кредиту та збільшили термін повернення кредиту до 10.05.2023. Згідно договору повернення кредиту здійснюється щомісячно за визначеним графіком. 
Позичальник в порушення умов кредитного договору кредитні кошти банку не повернув. Станом на 06.02.2015 (день складення розрахунку заборгованості) заборгованість відповідача по кредиту становила 28 138,39 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на цей день еквівалентно 650 857, 28 грн. за несвоєчасне повернення кредиту позичальнику нарахована пеня в розмірі 631,37 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06.02.2015 еквівалентно 14 604,04 грн., та пеня за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 379,02 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06.02.2015 еквівалентно 8 767,04 грн.
26.05.2008 між банком, позичальником та ОСОБА_2 укладено договір поруки. Крім того, 18.05.2011 було укладено ще два договори поруки між позивачем, позичальником та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відповідно.
Оскільки позичальником ОСОБА_1 порушено умови кредитного договору, а поручителями добровільно не виконано взяті на себе зобов`язання, вони повинні відповідати перед банком разом з позичальником як солідарні боржники, у тому ж обсязі що і останній. Банк направив позичальнику та поручителям вимоги про сплату заборгованості, однак вони залишилися без виконання і заборгованість не погашено, що й спричинило звернення з цим позовом до суду для захисту прав банку.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03.08.2015 позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №900/06-034-306 від 26.05.2008, що становить заборгованість за кредитом та процентами в розмірі 32 145,14 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 743 535,78 грн. та заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату відсотків в розмірі 23 371,08 грн., а всього - 766 906,86 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_2 не була належним чином проінформована позивачем про збільшення обсягу її відповідальності, своєї згоди на продовження поруки внаслідок такої зміни не надавала. Суд вважав, що порука відповідача ОСОБА_2 припинена з 07.10.2008, а тому в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за договором кредиту слід відмовити. Укладеними 18.05.2011 між позивачем та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 договорами поруки №900/900002105/РО та №900/900002810/РО відповідно, встановлено, що вказані поручителі відповідають, зокрема, за сплату відсотків за користування кредитом, максимально можливий розмір, яких становить 15% річних, тобто в розмірі, який встановлений договором про надання відновлювальної кредитної лінії №900/06-034-306 від 26.05.2008 з врахуванням змін внесених додатковою угодою №1 від 07.10.2008. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. При цьому, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тому суд зробив висновок про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 подав у жовтні 2016 року апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення боргу з поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та новим рішенням відмовити у задоволення позовних вимог банку до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як солідарних боржників за кредитним договором в повному обсязі. Також у листопаді 2016 року апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в цій справі із такими самими вимогами подав представник ОСОБА_3 . Скаржники вказуються на те, що вони не визнавали позовних вимог у справі. Порука є припиненою згідно вимог ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимогу до поручителів. Останнє погашення боргу мало місце 05.05.2014, а позов подано 15.05.2015, отже поза межами вказаного строку, що відповідає правовому висновку ВСУ від 20.04.2016 у справі №6-2662цс15. У справі відсутні докази одержання позичальником в якості кредиту саме 40000,00 доларів США. Розрахунки заборгованості, які надані банком, не містять посилання на бухгалтерські документи первинного обліку, не підписані головним бухгалтером та є необґрунтованими. Суд не перевірив чи банк розрахував належним чином усі ризики при прийнятті рішення про надання кредиту саме ОСОБА_1 у матеріалах справи відсутній договір на відкриття валютного рахунку, куди мали бути направлені валютні кошти.

Справа розглядається апеляційний судом після скасування постановою ВС від 12.02.2020 постанови апеляційного суду Черкаської області від 14.11.2018 в частині позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №900/06-034-306 від 26.05.2008.

Ухвалою від 17.03.2020 року Черкаським апеляційним судом залучено до участі в справі в якості правонаступника позивача ПАТ «Укрсоцбанк» - АТ « Альфа- Банк». 

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Враховуючи вказівки суду касаційної інстанції, предметом апеляційного перегляду в цій справі є висновки суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості з поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що згідно договору про надання відновлювальної кредитної лінії №900/06-034-306 від 26.05.2008 ПАТ «Укрсоцбанк» надало ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 40 000,00 дол. США зі сплатою 14,00 % річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 10.05.2018.
07.05.2008 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №900/06-034-306 від 26.05.2008, якою досягнута домовленість про збільшення відсоткової ставки за користування кредитом до 15,00 %.
Додатковою угодою №2 від 15.07.2009 сторони змінили графік погашення кредиту та збільшили термін повернення кредиту до 10.05.2023.
При цьому у пункті 4.5 договору про надання відновлювальної кредитної лінії №900/06-034-306 від 26.05.2008 передбачено, що в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (а.с.18 том 1).
Крім того, 18.05.2011 для забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №900/06-034-306 від 26.05.2008 між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір поруки №900/900002810/РО відповідно до якого ОСОБА_3 зобов`язався перед банком в повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій.
18.05.2011 для забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №900/06-034-306 від 26.05.2008 між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір поруки №900/900002105/РО відповідно до якого ОСОБА_4 зобов`язалася перед банком в повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій.
У п.6.2. договору поруки № 900/900002810/РО, укладеним між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 закріплено, що «цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань» (а.с.28, т.1).
У зв`язку з невиконанням позичальником взятих на себе за кредитним договором зобов`язань у нього виникла заборгованість, про стягнення якої з нього та поручителів вирішується питання в цій справі.
Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищенаведених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.
Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів відповідно до ст.1048 цього кодексу.
Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові ВСУ від 02.11.2016 у справі №6-1174цс16 зроблено правовий висновок, що «згідно з п.4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.8 (сплата процентів), 3.3.9 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. Останній платіж за кредитним договором позичальник здійснив 10.09.2009, а тому за визначенням пункту 4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 11.12.2009. Після зміни строку виконання зобов`язання (11.12.2009) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.5 договору позичальник був зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 11.12.2009 не підлягали виконанню».
Враховуючи ту обставину, що згідно до наданих банком суду розрахунків останній платіж по кредитному договору позичальником проведено 11.01.2014 (а.с.12 на звороті т.1), з урахуванням вищенаведених положень п.4.5 договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 26.05.2008, на 91 день із вказаної дати строк виконання позичальником договірних зобов`язань у повному обсязі є таким, що настав 12.04.2014 .
У постанові ВСУ від 14.09.2016 у справі №6-1451цс16 зроблено висновок, що «відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України). З договорів поруки вбачається, що у них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п.4.2 договору поруки) про його дію до припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України. Згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням».
Оскільки позов до суду із вимогами, зокрема, до поручителя ОСОБА_3 подано 15.05.2015, тобто поза межами строків, передбачених ч.4 ст.559 ЦК України у редакції на момент виникнення спірних правовідносин з приводу стягнення кредитної заборгованості, апеляційний суд констатує, що порука ОСОБА_3 за зобов`язаннями позичальника ОСОБА_1 є припиненою через шість місяців з того часу, як у банку виникло право вимагати повернення заборгованості у повному обсязі (тобто через 90 днів з моменту прострочення позичальника, що відповідає п.4.5 кредитного договору), що свідчить про безпідставність пред`явлених до відповідача ОСОБА_3 позовних вимог.
Крім того, у матеріалах справи відсутній договір поруки № 900/900002105/РО від 18.05.2011, укладений між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Отже позивачем взагалі не доведено існування між банком та відповідачем ОСОБА_4 правовідносин з приводу поруки за кредитними зобов`язаннями позичальника ОСОБА_1 , що свідчить про необґрунтованість позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_4 .
Зазначених обставин суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги про стягнення коштів з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не врахував. 
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03.08.2015 в даній справі в частині вирішення позовних вимог, заявлених до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , слід скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та прийняти в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову банку про стягнення кредитної заборгованості у справі з  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат сторін у справі, апеляційний суд враховує таке.
Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14.12.2016 скаржникам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відстрочено сплату судового збору за розгляд їх апеляційних скарг у сумі по 4019,40 грн. кожному до вирішення спору. Крім того, за розгляд касаційної скарги представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було сплачено 7308,00 грн. судового збору (а.с.75 т.3).
Отже на підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог до відповідачів  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з позивача на користь державного бюджету слід стягнути 8038,80 грн. судового збору за розгляд справи в апеляційному суді. Також з позивача на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід стягнути по 3654,00 грн. судового збору за розгляд справи в касаційному суді.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

апеляційну скаргу – задовольнити частково.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03.08.2015 у цивільній справі за позовом АТ «Альфа – Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором – скасувати в частині вирішення позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_3 та до ОСОБА_4 .
У задоволенні позову АТ «Альфа – Банк» до ОСОБА_3 та до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити. 
Стягнути з АТ «Альфа – Банк» на користь державного бюджету 8038,80 грн. судового збору за розгляд справи в апеляційному суді. 
Стягнути з АТ «Альфа – Банк» на користь ОСОБА_3 3654,00 грн. судового збору за розгляд справи в касаційному суді.
Стягнути з АТ «Альфа – Банк» на користь ОСОБА_4 3654,00 грн. судового збору за розгляд справи в касаційному суді.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством – п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.
       
Повну постанову складено 10.06.2020.

Суддя-доповідач                 

Судді