ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/526/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №697/119/20 Категорія: на ухвалу 	Русаков Г.С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       03 березня 2020 року                                                                 м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Сіренко Ю.В., Гончар Н.І.	
секретар 	Попова М.В.	

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач (скаржник) – ПрАТ «Миронівський хлібопродукт», 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.01.2020 (повний текст складено 24.01.2020, суддя в суді першої інстанції Русаков Г.С.) про забезпечення позову у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» про забезпечення позову, поданій до пред`явлення позову,
в с т а н о в и в :
23.01.2020  ОСОБА_1  звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, поданою до пред`явлення позову, якою просила накласти арешт на нерухоме майно – квартиру за адресою АДРЕСА_1 ; заборонити ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» (в тому числі всім відокремленим підрозділам) до ухвалення судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» про визнання права власності на нерухоме майно  вчиняти дії по укладенню будь-яких правочинів, предметом яких є вищевказана квартира, та перешкоджати ОСОБА_1 та членам її родини у доступі до зазначеної квартири.
В обґрунтування вимог заяви вказує, що з 11.07.2009 вона працює на різних посадах в ПрАТ «Миронівський хлібопродукт». 15.01.2009 за ВАТ «Миронівський хлібопродукт» зареєстроване право власності на нерухоме майно – квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Загальна площа 38,7 кв.м. 10.04.2012 між ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Суборендар) укладено договір суборенди квартири АДРЕСА_2 , згідно п.1.1. якого цим договором регулюються правовідносини, пов`язані із передачею Орендодавцем Суборендарю у платне користування житлового приміщення з можливістю укласти договір купівлі-продажу квартири відповідно до умов даного договору. Відповідно до п.2.1.2 Договору якщо Суборендар пропрацює на підприємстві Групи компаній «Миронівський хлібопродукт» 10 років з дати видачі Наказу про прийняття на роботу на підприємство Групи компаній «Миронівський хлібопродукт» Суборендар має право викупу квартири по ціні 1000,00 грн.
З цих підстав у жовтні 2019 року вона неодноразово зверталася до ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» із проханням укласти договір купівлі-продажу квартири. Однак через такі звернення 27.11.2019 ОСОБА_1 було звільнено з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Наразі ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» відмовляється виконувати умови договору суборенди квартири, а тому позивач змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Мають місце погрози від працівників служби безпеки підприємства позивачу та членам її сім`ї. Також неодноразово було здійснено проникнення до житлового приміщення заявника, в якому проживає її малолітня дитина з приводу чого викликалися працівники поліції. 27.12.2019 заявником замінено вхідні двері до квартири, а 21.01.2020 стало відомо про заміну невідомими особами вхідних дверей до житла, в якому проживає заявник та її родина. У квартирі залишились речі родини заявника. З 21.01.2020 ОСОБА_1 з дитиною фактично залишилися на вулиці, без необхідних речей (в тому числі дитячих), а тому вони ночували у родичів її чоловіка. В даний час здійснюються дії щодо перешкоджання проживанню заявника у спірній квартирі, а право власності на неї передано іншим працівникам та, з цих підстав, позивачу виставлено вимогу про її звільнення. На думку заявника, вказані обставини свідчать про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у справі про визнання за нею права власності на спірну квартиру.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.01.2020 вказану заяву про забезпечення позову задоволено. Суд вказав, що наявні достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду у справі.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, відповідач подав 04.02.2020 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість висновків суду, просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. В обґрунтування вказано на те, що позивач не довела наявність правовідносин з ПрАТ «Миронівський хлібопродукт», як трудових так і з приводу оренди житла, а договір суборенди спірної квартири укладено з ПрАТ «Миронівська птахофабрика». Позивач не довела таке: ПрАТ «Миронівська птахофабрика» входить до структури ПрАТ «Миронівський хлібопродукт»; факт звернення до відповідача із пропозицією викупу квартири; проживання у спірній квартирі малолітньої дитини; наявність спору між сторонами; не надано договір №2109 від 10.04.2012. Право власності відповідача необґрунтовано порушується забезпеченням позову в цій справі. Висновки суду про існування обставин, що можуть свідчити про утруднення виконання рішення суду в цій справі, ґрунтуються на припущеннях, а не наданих доказах. Висновки суду про необхідність забезпечити позову саме запропонованим позивачем способом є необґрунтованими. 

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Питання про застосування заходів забезпечення позову, яке вирішувалося судом в оскарженій ухвалі, регламентується Главою 10 Розділу І ЦПК України. 
Так відповідно до положень частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову, зокрема, п.п.1, 2 – шляхом накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.
Згідно ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Апеляційний суд враховує, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, необхідно пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду за відповідним позовом; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Таким чином для того, щоб було вжито заходів для забезпечення позову у справі заявнику необхідно довести доказами факт того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Без встановлення наявності таких обставин вжиття заходів для забезпечення позову є неможливим.
Слід врахувати, що згідно вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При розгляді справи встановлено, що ухвалою Канівського міськрайонного суду від 10.02.2020 відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» про визнання права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 (спірна квартира). Позивач вважає, що вона має права викупу цієї квартири з урахуванням положень договору суборенди квартири №2109 від 10.04.2012, укладеного між нею та ПрАТ «Миронівська птахофабрика».
Крім того, з матеріалів справи слідує, що власником цієї квартири є відповідач ПрАТ «Миронівський хлібопродукт».
Таким чином має місце спір щодо права власності на спірну квартиру, вирішення якого перебуває на розгляді в суді. Отже є обґрунтовані підстави вважати, що у разі, якщо поточний власник спірної квартири вчинятиме дії по її відчуженню буде суттєво ускладнене виконання рішення суду у цій справі у разі визнання за позивачем права власності на це майно, яке може опинитися у володіння чи користування третіх осіб за час судового розгляду. Отже висновки суду першої інстанції в цій справі про необхідність забезпечення позову є вірними.
Апеляційний суд не може погодитися з доводами скаржника про відсутність правовідносин між позивачем та відповідачем ПрАТ «Миронівський хлібопродукт», адже вирішення цього питання на стадії розгляду заяви про забезпечення позову перед відкриття провадження у справі буде передчасним, оскільки оцінку правовідносинам, що вбачаються з встановлених при розгляді справи фактичних обставин, суд надає при ухваленні рішення по суті спору – ч.4 ст.265 ЦПК України.
Крім того, з урахуванням тверджень позивача про її право набути у власність вказану вище квартиру, яка за матеріалами справи належить відповідачу ПрАТ «Миронівський хлібопродукт», апеляційний суд констатує наявність спору щодо права на вказане майно.
Посилання скаржника на те, що позивач не довела, що ПрАТ «Миронівська птахофабрика» входить до структури ПрАТ «Миронівський хлібопродукт», вона зверталася до відповідача із пропозицією викупу квартири, у цій квартирі проживає її малолітня дитина не можуть свідчити про те, що висновки суду про необхідність забезпечення позову у справі є необґрунтованими, адже вони не спростовують суджень про суттєве ускладнення виконання рішення суду в цій справі у разі задоволення вимог позивача, якщо відповідач вчинить дії по відчуженню майна, яке є предметом спору, з урахуванням доводів заявника про те , що наразі даною квартирою користуються інші особи таким чином спричиняючи їй та членам її родини в користуванні цим житлом, що апелянтом жодним чином також не спростовано.
Одночасно апеляційний суд частково погоджується з доводами скаржника про те, що забезпечення позову усіма запропонованими позивачем способами одночасно є необґрунтованими з урахуванням такого. 
Заявник просила, з чим погодився суд першої інстанції, забезпечити позов шляхом, зокрема, накладення арешту на спірну квартиру з одночасною забороною ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» (в тому числі всім відокремленим підрозділам) вчиняти дії по укладенню будь-яких правочинів, предметом яких є вищевказана квартира, та перешкоджати ОСОБА_1 та членам її родини у доступі до зазначеної квартири.
Складові елементи арешту майна, визначені законодавством України, зокрема, в Законі України «Про виконавче провадження» зазначені як: опис майна, потім оголошення заборони розпоряджатися майном, обмеження в праві користування ним або його вилучення у боржника та передача на зберігання іншим особам, тобто - це сукупність дій, які мають бути виконані уповноваженою державою особою в ході виконання ухвали суду про арешт майна. 
Однак, оскільки заборона відповідачу укладати будь - які правочини щодо спірної квартири належним чином забезпечить можливість виконання рішення суду у разі задоволення вимог про право власності позивача на майно, одночасне накладення арешту на квартиру, що являється по суті забороною розпоряджатися та користуватися будь-яким особам арештованим майном, непропорційно обмежить права власника на використання майна та не дозволить, у тому числі і позивачу, проживати у квартирі, оскільки у ході виконання ухвали суду про забезпечення позову вказаним способом квартира може бути вилучена у боржника виконавцем або обмежено право сторін у користуванні цим майном . 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.01.2020 про забезпечення позову у даній справі слід змінити, скасувавши в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи, в іншій частині – ухвала суду має бути залишена без змін.
Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 
п о с т а н о в и в  :
апеляційну скаргу – задовольнити частково.
Ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.01.2020 про забезпечення позову у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» про забезпечення позову, поданій до пред`явлення позову, - змінити, скасувавши в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .
У решті ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.01.2020 про забезпечення позову в цій справі – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.
       
Повну постанову складено 05.03.2020.

Суддя-доповідач

Судді