Справа № 361/3457/19                                                                                                                        Головуючий в суді І інстанції Сердинський В.С.
Провадження № 22ц-824/2081/20                                                                                                          Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(у порядку письмового провадження)
16 березня 2020 року                                                                                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Іванової І.В. та Матвієнко Ю.О., 
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся з вказаним позовом, в якому посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2004 року, який було розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2018 року. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказує, що Броварським міськрайонним судом Київської області 11 травня 2018 року видано судовий наказ про стягнення з нього на користь відповідачки ОСОБА_1 аліментів на утримання їхнього сина ОСОБА_4 в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття.
Зазначає, що за судовим наказом позивач сплачує аліменти на користь відповідачки у розмірі 2100 грн., однак сторони та їхній син ОСОБА_3 продовжують разом проживати у спільній квартирі, він кожного дня забезпечує дитину як моральною, так і матеріальною підтримкою поза тими коштами, які він змушений щомісячно перераховувати відповідачці на виконання судового наказу, купує дитині їжу, надає кошти, які потрібні дитині як у школі, так і для різного роду дитячих розваг, однак, на його думку, відповідачка здебільшого втрачає аліменти не за призначенням.
Враховуючи викладене, просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , до 500 грн. щомісячно.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2019 року позов задоволено частково, змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі судового наказу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2018 року, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 1059, 00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно з відповідною індексацією згідно закону, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилається на те, що оскаржуване рішення всупереч вимогам ст. 192 СК України взагалі не містить посилань на те, що у позивача змінився матеріальний або сімейний стан, погіршилося здоров`я чи є інші обставини, які давали б законні підстави зменшувати розмір аліментів, що стягуються на підставі судового наказу, крім того визначений судом розмір аліментів є недостатнім для підтримання належного життєвого рівня дитини. Також зазначає, що місцевим судом було порушено норми процесуального права, оскільки оскаржуваним рішенням не тільки змінив розмір аліментів, але і змінив спосіб їх стягнення, натомість таких вимог позивачем не заявлялося, через що вважає оскаржуване рішення таким, що підлягає скасуванню.
У свою чергу, ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якій погоджується з висновками суду першої інстанції, та зазначає зокрема про те, що при постановленні судового наказу про стягнення з нього аліментів суд неналежним чином з`ясував усіх обставин справи, а саме, що сторони у справі разом з дитиною продовжують проживати разом і він забезпечує сина самостійно, тому суд безпідставно стягнув з нього на користь відповідачки аліменти у розмірі 1/4 усіх доходів щомісячно, що змусило його звернутися до суду із позовом про зменшення їх розміру, оскільки, на його думку, це єдиний спосіб захисту його прав, крім того вказує, що отримані від нього кошти витрачаються відповідачкою не на потреби дитини, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України,  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з урахуванням норм чинного законодавства, а також з розрахунку на одну дитину, підлягає зміні з ј частки з усіх видів заробітку (доходу) на 1059 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2018 року, та від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судовим наказом Броварського міськрайонного суду Київської області 11 травня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття (а.с.8).
З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, має у власності відповідні транспортні засоби, а відповідачка ОСОБА_1 працює в ЗДО/ясла-садок/»Перлинка» БМР помічником вихователя, загальна сума доходу за період з лютого 2019 року по липень 2019 року склала 2589,65 грн. (а.с.33-35).
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за судовим наказом у твердій грошовій сумі на розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини та навпаки).
Таким чином, доводи апелянта про те, що місцевий суд не мав права змінювати спосіб стягнення аліментів, не ґрунтуються на Законі.
Разом з тим, відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу(ч. 2ст. 182 СК України).
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.
З позовної заяви вбачається, що заявляючи вимоги про зменшення розміру аліментів, позивач посилається не на зміну сімейного, майнового стану чи стану здоров`я, а вказує на неповне з`ясування місцевим судом усіх обставин справи при постановленні судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання дитини.
Відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що позивачем не доведені обставини, які б свідчили про зміну його матеріального, сімейного стану або стану здоров`я, або що існують інші поважні причини, які б давали підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з його на підставі судового наказу, тому висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів на утримання сина у визначеному судовим наказом розмірі є неналежним чином обґрунтованим.
При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 використовує аліменти не за призначенням, через що доводи позивача в цій частині також не заслуговують на увагу.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, через що підлягає скасуванню на підставі ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 376 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

 
Головуючий:                                         Судді: