ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2020 року                                                                                      Справа № 906/983/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Тимошенко О.М. ,  суддя Демидюк О.О. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 23 січня 2020 року у справі №906/983/19 (повний текст складено 28 січня 2020 року, суддя Кравець С.Г.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Комунального підприємства теплозабезпечення (м.Коростень, Житомирська область)
про стягнення 16817,02 грн.

ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом до Комунального підприємства теплозабезпечення про стягнення 138678,64 грн, з яких: 131980,62 грн основного боргу, 6153,08 грн пені, 544,94 грн 3% річних за невиконання умов договору №5063/1718-КП-10 постачання природного газу від 12 вересня 2017 року.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 05 грудня 2019 подану позивачем заяву про зменшення суми позовних вимог №14/4-1175-19 від 29 листопада 2019 року судом прийнято до розгляду та вирішено здійснювати розгляд справи в межах поданих змін - про стягнення з відповідача на користь позивача 16817,02 грн, з яких: 15467,17 грн пені та 1349,85 грн 3% річних.
Рішенням господарського суду Житомирської області від 23 січня 2020 року у справі №906/983/19 частково задоволено позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м.Київ) до Комунального підприємства теплозабезпечення (м.Коростень, Житомирська область) про стягнення 16817,02 грн. Зменшено розмір пені до 7423,59 грн. Присуджено до стягнення з Комунального підприємства теплозабезпечення (11500, Житомирська область, м.Коростень, вул.Шевченка, буд. 8А, ідентифікаційний код 31871157) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720): 7423,59грн пені; 1296,79 грн 3% річних; 1844,12грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
Вказане рішення мотивоване тим, що за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, відповідачу нарахована пеня в загальній сумі 15467,17 грн та 3% річних в загальній сумі 1349,85 грн. Перевіривши здійснені позивачем розрахунки місцевий суд прийшов до висновку, що правомірним є нарахування пені за несвоєчасне проведення відповідачем розрахунків по оплаті природного газу в загальній сумі 14847,18 грн (439,25 + 257,88 + 6173,95 + 7976,10) та 3% річних в загальній сумі 1296,79 грн (40,77 + 22,75 + 544,49 + 688,78). Заявлені до стягнення 619,99грн пені та 53,06грн 3% річних є безпідставними. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надані відповідачем в підтвердження обставин, що зумовили несвоєчасну оплату за поставлений газ, з огляду на високій ступінь виконання зобов`язання боржником (повну оплату заборгованості за Договором №5063/1718-КП-10 від 12.09.2017), майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні та інші фактори, які вплинули на можливість своєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань, суд відзначив, що наведені відповідачем факти в сукупності з поданими доказами, свідчать про наявність виняткових обставин, за яких можливим є зменшення розміру штрафних санкцій на 50%.
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 23 січня 2020 року у справі №906/983/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 8043,58 грн. та 3% річних у розмірі 53,06 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким зазначені позовні вимоги задовольнити.
Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт не погоджується з цим рішенням щодо часткового задоволення позовних вимог у зв`язку зі зменшенням судом розміру пені на 50% та перерахунком пені та 3% річних, і вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема статті 233 Господарського кодексу України, статей 549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України, та процесуального, статей 236 та 238 Господарського процесуального кодексу України, права, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в цій частині.
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 ЦК України, не з`ясувавши всіх обставин, з`ясування яких передбачене згаданою нормою. Рішення суду першої інстанції не містить обґрунтованого покликання на будь-які докази, які б підтверджували скрутне матеріальне становище відповідача по справі. В даному випадку відповідачем не доведено реального фінансового стану, а тому положення ГПК України щодо обов`язку доказування не дотримано, адже відповідач не надав жодного доказу для того, щоб можна було зробити висновок про скрутний фінансовий стан відповідача. Тобто, суд першої інстанції лише із формулювання про скрутний матеріальний стан зробив висновок про те, що фінансове становище відповідача є саме таким. Враховуючи викладене, на думку скаржника висновок суду першої інстанції суперечить як положенням законодавства, так і матеріалам справи.
Суд першої інстанції при вирішенні питання щодо зменшення пені на думку скаржника повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення. Проте, під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача. Також судом першої інстанції взагалі не було з`ясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов`язання, а також не було оцінено розмір таких збитків.
Крім того, місцевий господарський суд самостійно, за своєю ініціативою, без будь-якого контррозрахунку відповідача по справі, здійснив перерахунок штрафних санкцій змінюючи періоди нарахування, які не абсолютно відповідають періодам нарахування згідно розрахунку, який був наданий позивачем до заяви про зменшення розміру позовних вимог.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 березня 2020 року у справі №906/983/19 поновлено АТ "НАК "Нафтогаз України" строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Житомирської області від 23 січня 2020 року у справі №906/983/19, зупинено дію оскаржуваного рішення. Розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Житомирської області від 23 січня 2020 року у справі №906/983/19 постановлено здійснювати без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 13 статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У ході апеляційного розгляду даної справи Північно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.
Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, розглянувши в письмовому провадженні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
При цьому колегія суддів виходила з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 12 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник/позивач) та Комунальним підприємством теплозабезпечення (споживач/відповідач) було укладено договір постачання природного газу №5063/1718-КП-10, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору /т.1, а.с. 21-30/.
Пунктом 1.2. Договору передбачено, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.
Згідно з пунктом 2.1. Договору, постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 травня 2018 року (включно) природний газ орієнтованим обсягом до 860 тис.куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис.куб.м.): жовтень - 50, листопад - 120, грудень 170, а всього за IV кв. 2107 року - 340; січень - 200; лютий - 190; березень - 130, а всього за І кв. 2018р - 520;
Відповідно до пунктів 3.7.-3.9. Договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу. Не пізніше 7-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, споживач зобов`язується надати постачальнику підписані споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання - передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта.
Згідно з пунктом 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Пунктом 8.1 Договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором.
Відповідно до пункту 10.3 Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить тривалістю у п`ять років.
За пунктом 12.1 Договору, цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Додатковою угодою №1 від 26 березня 2018 року сторони внесли зміни до Договору, виклавши пункт 2.1. в наступній редакції: "постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ об`ємом до 813,738 тис.куб. метрів, у тому числі за місяцями (тис.куб.м.): жовтень - 37,373, листопад - 111,261, грудень 146,252, а всього за IV кв. 2107 року - 294,886; січень - 176,904, лютий - 166,948; березень - 175,0, а всього за І кв. 2018р - 518,852";
Додатковою угодою №2 від 02 квітня 2018 року, сторони внесли зміни до Договору, доповнивши пунктом 2.1. абзацом у такій редакції: "постачальник передає споживачу з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року (включно) природний газ орієнтованим обсягом до 25,0 тис.куб.м., у тому числі по місяцях (тис.куб.м): квітень - 25; травень - 0, а всього 25. 
Також, вказаною додатковою угодою №2 сторони внесли зміни до Договору, виклавши пункт 12.1. Договору в наступній редакції: "12.1 Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року по 31 травня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення".
На виконання умов Договору позивачем у період жовтень 2017 - квітень 2018 року передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 7722026,03грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме:
- Акт приймання-передачі природного газу від 31 жовтня 2017 року на суму 354618,95 грн (газ, прийнятий у жовтні 2017 року);
- Акт приймання-передачі природного газу від 30 листопада 2017 року на суму 1055715,58 грн (газ, прийнятий у листопаді 2017 року);
- Акт приймання-передачі природного газу від 31 грудня 2017 року на суму 1387732,57 грн (газ, прийнятий у грудні 2017 року);
- Акт приймання-передачі природного газу від 31 січня 2018 року на суму 1678578,37грн (газ, прийнятий у січні 2018 року);
- Акт приймання-передачі природного газу від 28 лютого 2018 року на суму 1584109,48грн (газ, прийнятий у лютому 2018 року);
- Акт приймання-передачі природного газу від 31 березня 2018 року на суму 1590552,25грн (газ, прийнятий у березні 2018 року),
- Акт приймання-передачі природного газу від 30 квітня 2018 року на суму 70718,83грн (газ, прийнятий у квітні 2018 року) /а.с. 33-39, т.1/.
Матеріалами справи підтверджується, що Комунальне підприємство теплозабезпечення оплатило ПАТ "НАК "Нафтогаз України" вартість отриманого природного газу в повному обсязі на суму 7722026,03 грн, що підтверджується відповідними платіжними документами /т.1, а.с.43-45, т.2, а.с. 2-127, 148-149, 151-167/.
Однак, як вказує позивач, оплату вартості переданого природного газу відповідач здійснював з порушенням строків оплати, визначених умовами пунктом 6.1 договору, у зв`язку з чим на підставі пункт 8.2 договору та керуючись статей 610-612, 625 Цивільного кодексу України, статей 230-232 ГК України, позивач нарахував відповідачу 15467,17 грн пені та 1349,85 грн 3% річних /розрахунок т.2, а.с.151-155/, які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача.
Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Як вбачається з матеріалів справи, відносини між сторонами виникли на підставі Договору №5063/1718-КП-10 постачання природного газу з Додатковими угодами № 1, 2 до нього /т.1, а.с.31-32/. Вказані правовідносини, пов`язані із відповідальністю за порушення строків оплати за поставлений природний газ регулювання яких здійснюється нормами Цивільного кодексу України, ГК України тощо.
Відповідно до положень статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного кодексу України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
У силу вимог частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Статтею 536 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, частини 6 статті 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (частина 6 статті 232 Господарського кодексу України).
Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини 1, 2 статті 549 Цивільного кодексу України).
За статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Умовами пункту 8.2 Договору сторони визначили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
За несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, відповідачу нарахована пеня в загальній сумі 15467,17 грн (розрахунок т.1, а.с.151-155 з урахуванням суми пені заявленої до стягнення згідно заяви від 29 листопада 2019 року про зменшення позовних вимог), з яких:
- за зобов`язаннями січня 2018 року за період з 27 лютого 2018 року до 02 березня 2018 року у розмірі 439,25 грн;
- за зобов`язаннями лютого 2018 року за період з 27 березня 2018 року до 27 березня 2018 року у розмірі 257,88 грн;
- за зобов`язаннями березня 2018 року за період з 26 квітня 2018 року до 01 серпня 2018 року у розмірі 6173,95 грн;
- за зобов`язаннями квітня 2018 року за період з 26 травня 2018 року до 01 жовтня 2018 року у розмірі 8596,08 грн;
Також позивачем нараховано 3% річних в загальній сумі 1349,85 грн, з яких:
- за зобов`язаннями січня 2018 року за період з 27 лютого 2018 року до 02 березня 2018 року у розмірі 40,77 грн;
- за зобов`язаннями лютого 2018 року за період з 27 березня 2018 року до 27 березня 2018 року у розмірі 22,75 грн;
- за зобов`язаннями березня 2018 року за період з 26 квітня 2018 року до 01 серпня 2018 року у розмірі 544,49 грн;
- за зобов`язаннями квітня 2018 року за період з 26 травня 2018 року до 01 жовтня 2018 року у розмірі 741,83 грн.
Колегією суддів перевірено здійснений позивачем розрахунок пені та 3% річних, які нараховані за зобов`язаннями січня 2018, лютого 2018 та березня 2018, та встановлено, що нарахування пені в сумі 439,25 грн, 3% річних в сумі 40,77 грн за прострочку сплати за зобов`язаннями січня 2018 року, пені в сумі 257,88 грн, 3% річних в сумі 22,75 грн за прострочку сплати за зобов`язаннями лютого 2018 року, пені в сумі 6173,95 грн, 3% річних в сумі 544,49 грн за прострочку сплати за зобов`язаннями березня 2018 року, проведені арифметично вірно, відповідають умовам Договору та вимогам чинного законодавства. 
Водночас, місцевим судом правомірно встановлено, що при нарахуванні позивачем пені та 3% річних за квітень 2018, позивачем невірно визначено періоди прострочки, а саме початок перебігу строку прострочення з урахуванням здійснених часткових проплат, оскільки згідно частини 1 статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. В даному випадку обрахунок яких слід здійснювати з наступної дати після дати фактичних проплат.
Колегією суддів перевірено здійснений місцевим судом розрахунок пені та 3% річних за зобов`язаннями квітня 2018 року, з урахуванням здійснених відповідачем проплат, та встановлено, що правомірним за квітень 2018 року є нарахування пені в загальній сумі 7976,10 грн та 3% річних в загальній сумі 688,78 грн, які нараховані наступним чином: на заборгованість в сумі 70718,83 грн за період з 26 травня 2018 року по 01 серпня 2018 року, сума пені становить 4518,26 грн, 3% річних - 395,25грн; на заборгованість в сумі 69677,29 грн за період з 02 серпня 2018 року по 07 серпня 2018 року, сума пені становить 400,88 грн, 3% річних - 34,36 грн; на заборгованість в сумі 68114,49 грн за період з 08 серпня 2018 року по 12 серпня 2018 року, сума пені становить 326,58 грн, 3% річних - 27,99 грн; на заборгованість в сумі 66160,99 грн за період з 13 серпня 2018 року по 16 серпня 2018 року, сума пені становить 253,77 грн, 3% річних - 21,75 грн; на заборгованість в сумі 64598,19 грн за період з 17 серпня 2018 року по 29 серпня 2018 року, сума пені становить 805,27 грн, 3% річних - 69,02 грн; на заборгованість в сумі 62253,99 грн за період з 30 серпня 2018 року по 02 вересня 2018 року, сума пені становить 238,78 грн, 3% річних - 20,47 грн; на заборгованість в сумі 60984,60 грн за період з 03 вересня 2018 року по 06 вересня 2018 року, сума пені становить 233,91 грн, 3% річних - 20,05 грн; на заборгованість в сумі 60204,10 грн за період з 07 вересня 2018 року по 23 вересня 2018 року, сума пені становить 1009,45 грн, 3% річних - 84,12 грн; на заборгованість в сумі 35974,90 грн за період з 24 вересня 2018 року по 27 вересня 2018 року, сума пені становить 141,93 грн, 3% річних - 11,83 грн; на заборгованість в сумі 15974,90 грн за період з 28 вересня 2018 року по 30 вересня 2018 року, сума пені становить 47,27 грн, 3% річних - 3,94 грн. 
Таким чином, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про те, що правомірним є нарахування пені за несвоєчасне проведення відповідачем розрахунків по оплаті природного газу в загальній сумі 14847,18 грн. та 3% річних в загальній сумі 1296,79 грн. Заявлені до стягнення 619,99 грн пені та 53,06 грн 3% річних є безпідставним.
Щодо доводів апелянта про безпідставне зменшення місцевим судом суми пені на 50%, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідачем у відзиві на позов було заявлено клопотання про зменшення суми пені на 90%, з посиланням на тяжке фінансове становище підприємства відповідача, наявність невідшкодованої різниці в тарифах на тепло у розмірі 4887531,00 грн.
Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2018 року у справі 467/1346/15-ц.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Місцевий господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
Згідно з положеннями частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Частиною 2 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.
Стаття 546 Цивільного кодексу України визначає неустойку (штраф, пеню) як один із видів забезпечення зобов`язання.
Відповідно до положень статті 3, частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 року № 7-рп/2013).
Встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 травня 2018 року у справі №917/1068/17, від 22 січня 2019 року у справі №908/868/18, від 13 травня 2019 року у справі №904/4071/18, від 31 жовтня 2019 року у справі №911/874/19, від 06 листопада 2019 року у справі №917/1638/18, від 07 листопада 2019 року у справах №917/104/19, 920/437/19.
Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у повному обсязі оплачено поставлений природний газ, але з порушенням строку на декілька місяців. Позивачем не надано доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства, саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору. Стягнення на користь позивача суми процентів річних в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем.
Зменшення розміру пені на 50% суд апеляційної інстанції вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №922/1608/19.
Враховуючи вищевикладене та встановлені обставини в сукупності свідчать про наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення суми пені, у зв`язку з чим суд першої інстанції підставно задовольнив клопотання відповідача, зменшивши розмір пені на 50% до 7423,59 грн., забезпечивши дотримання балансу інтересів сторін.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті рішення Господарський суд Житомирської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку статті 129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
                    
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 23 січня 2020 року у справі №906/983/19 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Житомирської області від 23 січня 2020 року у справі №906/983/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
Справу №906/983/19 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий  суддя                                                                      Савченко Г.І. 

Суддя                                                                                              Тимошенко О.М.  

Суддя                                                                                              Демидюк О.О.