Постанова
Іменем України
 
07 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 490/5121/18
 
провадження № 61-21095св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,             Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
треті особи: Департамент житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю "Добробут",
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2019 року                        у складі судді Чулупа О. С. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Лисенка П. П.,                 Серебрякової Т. В., Галущенка О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Департамент житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Добробут", про припинення дій, що порушують право та відновлення становища, яке існувало до порушення.
 
Позовна заява мотивована тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , а відповідачу належить квартира № 16 поверхом вище в тому ж будинку. 
 
Зазначала, що ОСОБА_2 самовільно без відповідних дозволів переобладнала водопровідну та каналізаційну мережу квартири № 16 , облаштувала систему водопроводу та водовідведення та влаштувала сантехнічне приміщення над житловою кімнатою позивача.
Стверджувала, що внаслідок порушення норм проектування закрито вентиляційний люк її квартири, стічними водами пошкоджуються стеля її квартири, а в квартирі присутній запах каналізації. 
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати                        ОСОБА_2 демонтувати водопровідну та каналізаційну мережу квартири АДРЕСА_2 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня                       2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що законних підстав для задоволення позову немає, оскільки попередніми власниками квартири              АДРЕСА_2 було отримано всі дозвільні документи та розроблено проектну документацію на водовідведення та каналізацію, а ОСОБА_2 лише замінила чавунні труби на пластикові, згідно цих проектів.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2019 року                        без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено відсутність будь яких порушень з її боку прав позивача на користування об`єктом власності. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що  ОСОБА_2 надано всі дозвільні документи та проектну документацію на підключення водовідведення та каналізації, яка відповідала нормам законодавства станом на 1985 рік та на сьогодні відповідає будівельно-архітектурним нормам.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що оскаржувані судові рішення суду ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Зазначає, що проведення відповідачем каналізаційних труб по стіні, що межує з її житловим приміщенням, та які входять в міжстінну перегородку, яка розділяє сходинковий майданчик та житлове приміщення її квартири, порушує її право власності.
 
Вважає, що судами попередніх інстанцій не було застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, зокрема, статтю 13, частину третю статті 16, статтю 319 ЦК України.
 
Посилається на те, що відповідно до пункту 2.28 Державних будівельних норм України В.2.2-15-205 не допускається розміщення вбиральні та ванної (або душової) над житловими кімнатами та кухнею. Не допускається кріплення приладів та трубопроводів безпосередньо до міжквартирних стін і перегородок, які огороджують житлові кімнати.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 02 липня                              1999 року, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . 
 
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 21 серпня 2007 року ОСОБА_2 Є власником квартири АДРЕСА_2 . 
 
Свідоцтвом про народження від 16 березня 1962 року встановлено, що               ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_5 .
 
24 вересня 1975 року , матері відповідача, ОСОБА_5 було видано ордер № 1188 на отримання 2-х кімнатної квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_4 . Зазначене житлове приміщення не було обладнане системою водовідведення та каналізації.
 
Відповідно до дозволу № 306, виданого райвиконкомом Центрального району Миколаївської міської ради, матері відповідача було дозволено прокласти каналізацію - 20 мм без переходу через дорогу та без порушення твердого покриття в квартирі АДРЕСА_2 .
 
За погодженням з іншими сусідами ОСОБА_5 було отримано всі дозвільні документи та розроблено проектну документацію на водовідведення та каналізацію, нею проведено монтаж системи водопостачання та водовідведення згідно з проектами, а саме: робочим проектом «Укржилремпроект» від квітня 1984 року № ч.-33 на обладнання санвузлів та робочий проект № ч-1024, ч.-1023 водовідведення зі всіма дозвільними документами.
 
ОСОБА_2 , отримавши зазначену квартиру у спадщину, згідно з вказаними проектами, замінила чавунні труби на пластикові.
 
Згідно з актами перевірок дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 12 липня 2016 року та від 03 листопада 2017 року, порушень з боку власника квартири № 16 не виявлено.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Відповідно до пункту 4.1 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків» власники мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку з дозволу власника будинку, власника гуртожитку та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.
 
Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
 
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , районний суд,                           з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, вважав, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки попередніми власниками квартири АДРЕСА_2 було отримано всі дозвільні документи та розроблено проектну документацію на водовідведення та каналізацію.
 
Колегія суддів погоджується з висновками судами попередніх інстанцій та вважає, що оскаржувані судові рішення не підлягають скасуванню, оскільки вони ухвалені відповідно до положень статті 263 ЦПК України.
 
При цьому судами надано оцінку наявним у матеріалах справи документам, поясненням сторін та зроблено правильний висновок про відсутність протиправних дій з боку ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 . Зокрема, здійснення водовідведення на підставі проектної документації свідчить про дотримання порядку проведення відповідних дій.
Незгода позивача із заміною ОСОБА_2 чавунних труб у своїй квартирі на пластикові не може бути підставою для зобов`язання відповідача демонтувати водопровідну та каналізаційну мережу.
 
Доводи касаційної скарги з посиланням на пункт 2.28 Державних будівельних норм України В.2.2-15-205 не можуть бути підставою для скасування правильних по суті судових рішень. 
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої                     статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). 
 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
 
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться, виключно, до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
 
Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскільки доводи касаційної скарги на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня                    2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Р. А. Лідовець
І. А. Воробйова
Ю. В. Черняк