Постанова
Іменем  України      
 
10 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 373/1306/18
провадження № 61-1198св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,  
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Громадська організація «Всеукраїнське Фізкультурно-спортивне товариство «Колос»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є., Рубан С. М.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                  № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року  № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого                            2020 року.
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Громадської організації «Всеукраїнське Фізкультурно-спортивне товариство «Колос» (далі - ГО ВФСТ «Колос») про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
 
Позовна заява мотивована тим, що розпорядженням голови ГО ВФСТ «Колос» ОСОБА_2 від 25 червня 2018 року № 25-к ОСОБА_1 був звільнений з роботи з посади директора підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» ВФСТ «Колос» АПК України (далі - ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос») з 25 червня 2018 року, згідно з пунктом 1-1 статті 41 КЗпП України за винні дії керівника підприємства, внаслідок чого заробітна плата виплачувалась несвоєчасно. 
 
Вважає таке звільнення незаконним, оскільки затримка заробітної плати була викликана об`єктивними причинами, пов`язаними із зменшенням попиту на послуги підприємства, крім цього під час звільнення позивач перебував на лікарняному.
 
Позивач зазначає, що після самостійного скасування 26 червня 2018 року відповідачем свого розпорядження від 25 червня 2018 року № 25-к він намагався приступити до виконання своїх трудових обов`язків, однак не зміг потрапити на територію підприємства ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос», оскільки його не пропустила на територію охорона підприємства. 
 
06 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів із заявою про скоєння злочину з цього приводу.
 
На підставі викладеного ОСОБА_1 просив визнати розпорядження голови ГО ВФСТ «Колос» ОСОБА_2 від 25 червня 2018 року № 25-к про звільнення ОСОБА_1 незаконним та скасувати його; поновити ОСОБА_1 на посаді генерального директора ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» з 25 червня 2018 року; стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу.  
 
Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2018 року провадження у справі за вказаним позовом ОСОБА_1 було закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року ухвала Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2018 року в частині закриття провадження щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження голови ГО ВФСТ «Колос» ОСОБА_2 від 25 червня 2018 року № 25-к залишено без змін. В частині закриття провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу ухвала місцевого суду була скасована, справа у вказаній частині вимог направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2019 року (у складі судді  Опанасюка І. О.)  позов задоволено.
 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді генерального директора ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» з 25 червня 2018 року.
 
Стягнуто з ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 88 584,60 грн. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 незаконно звільнений з займаної посади роботодавцем, всупереч частині третій статті 40 КЗпП України, під час перебування позивача на лікарняному, тому наявні правові підстави для поновлення порушеного права шляхом поновлення позивача на роботі на посаді генерального директора ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» та стягнення з ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос»   середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року рішення місцевого суду скасовано та постановлено нове рішення у справі, яким відмовлено у задоволенні позову.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення про поновлення позивача на роботі на посаді генерального директора ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» та стягнув на користь позивача  середній заробіток за час вимушеного прогулу з цього підприємства, яке не є учасником справи.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
Не погодившись з постановою апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог щодо поновлення на роботі, ОСОБА_1 подав у січні 2020 року до Верховного Суду касаційну скаргу на неї. Позивач, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції у вказаній частині вимог та залишити в цій частині в силі рішення місцевого суду.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд недостатньо вивчив наявні в справі правовстановлюючі документи відповідача ГО ВФСТ «Колос»  та ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос», не надав їм належної правової оцінки. 
 
Постанова апеляційного суду в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в касаційному порядку не оскаржується, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України у касаційному порядку в цій частині вимог не переглядається. 
 
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ГО ВФСТ «Колос»  в особі адвоката Невмержицької  І. М. просила касаційну скаргу відхилити, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.
Посилається на те, що ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос»  є самостійною юридичною особою (код ЄДРПОУ 02647556), яка зареєстрована за законодавством України 26 лютого 1992 року, місцезнаходження: 08400, Київська обл., м. Переяслав-Хмельницький, вул. Героїв Дніпра, буд. 122, запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13 жовтня 2011 року №13581200000000640.
 
Відповідач є лише засновником ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос», але це дві різних відокремлених юридичних особи.
 
Зазначає, що розпорядженням голови ГО ВФСТ «Колос» від 26 червня 2018 року № 27-к скасовано дію розпорядження голови ГО «ВФСТ «Колос» від 25 червня 2018 року  № 25-к про звільнення позивача з роботи. 
 
Тобто спору між позивачем та ГО «ВФСТ «Колос» не існує. 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Статтею 388 ЦПК України (тут і далі в редакції, що діяла на час подання касаційної скарги, що розглядається) передбачено, що судом касаційної інстанції   у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи. 
 
10 лютого 2020 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» є юридичною особою, що підтверджується змістом пункту 3.3 його Статуту.
 
Пунктом 6.2 вказаного Статуту встановлено, що призначення та звільнення з посади генерального директора ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» здійснює ВФСТ «Колос».
 
Згідно із розпорядженням першого заступника голови ВФСТ «Колос»  від 24 квітня 2014 року № 24 ОСОБА_1 призначено на посаду генерального директора ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос»  безстроково.
 
Згідно з розпорядженням голови ГО ВФСТ «Колос» від 25 червня 2018 року    № 25-к ОСОБА_1 звільнено з роботи з 25 червня 2018 року на підставі                    пункту 1-1 статті 41 КЗпП України.
 
Наказом т.в.о. генерального директора ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» Бишовець І. О. від 25 червня 2018 року № 22 визнано припиненими трудові відносини з генеральним директором ОСОБА_1 з 25 червня 2018 року.
 
Розпорядженням голови ГО ВФСТ «Колос» від 26 червня 2018 року № 27-к скасовано дію розпорядження голови ГО ВФСТ «Колос» від 25 червня                 2018 року  № 25-к про звільнення позивача з роботи.
 
Установлено, що після скасування вказаного розпорядження ОСОБА_1 намагався приступити до виконання своїх трудових обов`язків, однак не зміг потрапити на територію підприємства ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос», оскільки його не пропустила до робочого місця охорона вказаного підприємства.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині відповідає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
 
Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
 
Згідно статті 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
 
Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.
 
Відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
 
Частиною другою статті 51 ЦПК України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
 
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.
 
Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
 
Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
 
Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
 
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
 
Частиною першою статті 21 Кодексу законів про працю встановлено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
 
Під час апеляційного розгляду апеляційним судом було встановлено, що ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос», на посаді керівника якого місцевим судом поновлено позивача, є самостійною юридичною особою, яка виплачувала ОСОБА_1 як працівникові заробітну плату і забезпечувала відповідні умови праці.
 
Пунктом 6.2 Статуту ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» встановлено, що призначення та звільнення з посади генерального директора вказаного Підприємства здійснює ГО ВФСТ «Колос».
 
Згідно з розпорядженням голови ГО ВФСТ «Колос» від 25 червня 2018 року            № 25-к ОСОБА_1 звільнено з роботи з 25 червня 2018 року на підставі                    пункту 1-1 статті 41 КЗпП України.
 
Наказом т.в.о. генерального директора ПОГ «НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» АПК України Бишовець І. О. від 25 червня 2018 року № 22 визнано припиненими трудові відносини з генеральним директором ОСОБА_1                 з 25 червня 2018 року.
 
Розпорядженням голови ГО ВФСТ «Колос» від 26 червня 2018 року № 27-к скасовано дію розпорядження голови ГО ВФСТ «Колос» від 25 червня                 2018 року  № 25-к про звільнення позивача з роботи. 
 
Таким чином, вказаним розпорядженням голова ВФСТ «Колос» АПК України, який у відповідності до пункту 6.2 Статуту ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» призначає та звільняє з посади генерального директора вказаного Підприємства, фактично поновив позивача на роботі.
 
Вказане підтверджується, зокрема, тим, що у липні 2018 року ГО ВФСТ «Колос» неодноразово письмово зверталося до ОСОБА_1 як до генерального директора ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» з проханням прибути до центрального офісу ГО «ВФСТ «Колос» для надання звіту та пояснень за результатами діяльності підприємства. 
 
Разом із тим, установлено, що після скасування вказаного розпорядження ОСОБА_1 намагався приступити до виконання своїх трудових обов`язків, однак не зміг потрапити на територію ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос», оскільки його не пропустила до робочого місця охорона вказаного підприємства, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами та заявою з цього приводу позивача до Переяслав-Хмельницького відділу поліції.
 
Крім того, не є скасованим і наказ т.в.о. генерального директора ПОГ «НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» Бишовця І. О. від 25 червня 2018 року № 22 про припинення трудових відносин Підприємства з ОСОБА_1 з 25 червня 2018 року.
 
Таким чином, спір щодо поновлення на роботі, а фактично - щодо доступу до робочого місця керівника ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос», виник не між позивачем та ГО ВФСТ «Колос», яке є відповідачем у справі, а між ОСОБА_1 і ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос», яке є окремою юридичною особою і яке до участі у справі в якості відповідача (співвідповідача) судом першої інстанції не залучено. 
 
Апеляційний суд в силу своїх процесуальних повноважень, визначених статтями 367, 374 ЦПК України в редакції, чинній на час апеляційного перегляду справи, не мав права на залучення на стадії апеляційного розгляду до участі у справі інших осіб, як і повноважень на скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий розгляд. Ці недоліки не могли бути усунені при розгляді справи апеляційним судом, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, керуючись приписами пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення місцевого суду у частині вимог про поновлення на роботі з ухваленням нового рішення про залишення цих позовних вимог без задоволення.
 
Оскільки апеляційний суд не допустив порушень вимог законодавства при вирішенні позовних вимог про поновлення на роботі, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для скасування його рішення в цій частині.
 
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи касаційної скарги не спростовують висновки суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині.
 
У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
На підставі викладеного Верховний Суд не вбачає достатніх правових підстав для скасування постанови апеляційного суду в оскаржуваній частині, прийнятої за результатом розгляду спору у цій справі.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ГО «ВФСТ «Колос» про поновлення на роботі - без змін, оскільки оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції, в оскаржуваній частині, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Громадської організації «Всеукраїнське Фізкультурно-спортивне товариство «Колос» про поновлення на роботі  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
Судді:                                                                                               С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев 
Є. В. Коротенко 
В. М. Коротун