ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Постанова
Іменем України
15 квітня 2020 року м. Херсон
справа № 654/4345/19
провадження № 22-ц/819/638/20
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:
головуючого – Радченка С.В.,
суддів:  Бездрабко В.О., Приходько Л.А.
секретар: Шибінська А.Л.
учасники справи:
представник відповідачів – адвокат Іванов Роман Анатолійович,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 22 січня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Сіянка В.М., по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції
У листопаді 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, посилаючись на те, що 27.12.2007 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір HEB0G40000002718, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 113625,00 грн строком до 27.12.2027 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язання за договором HEB0G40000002718 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки. Оскільки ОСОБА_1 зобов`язання за договором належним чином не виконувала, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 342851,05 грн станом на 14.08.2019 за кредитним договором HEB0G40000002718 від 27.12.2007, яка складається з: 100400,24 грн – заборгованість за кредитом, 90089,04 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом, 121193,49 грн – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи: 31168,28 грн – штраф (процентна складова), а також стягнути з відповідачів судові витрати.
Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 22 січня 2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги банком пред`явлено після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

 Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу в якій, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки останні самостійні платежі за кредитним договором ОСОБА_1 здійснила 28.11.2018 року та 27.12.2018 року через термінал самообслуговування.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, як законне та обгрунтоване.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

27.12.2007 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № HEB0G40000002718, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 113625,00 грн строком до 27.12.2020 на придбання у власність окремої квартири. Кредит надано на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.
Також між банком та ОСОБА_2 27.12.2007 укладено договір поруки № HEB0G40000002718 в забезпечення виконання ОСОБА_1 вищезазначеного кредитного договору.
У 2011 році ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, та рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області №2-1047/11 від 15.11.2011 позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Приват Банк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором (№НЕВ0G40000002718) в розмірі 114469 гривень 53 копійки, а також судові витрати.
Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області № 654/4564/14-ц від 11.12.2014 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HEB0G40000002718 від 27.12.2007 року в розмірі 244619,41 гривень – звернуто стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 02.06.2015 рішення Голопристанського районного суду Херсонської області змінено: доповнено резолютивну частину рішення посиланням на те, що продаж предмету іпотеки проводиться за початковою ціною не нижчою за ринкову на цей вид майна, яка визначається незалежним експертом-оцінювачем на момент продажу.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що  підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності не врахував положень ст. 256, 261, 267 ЦК України, які передбачають, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.
Тому, перевіряючи доводи апеляційної скарги, з метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції безпідставно не прийняті до уваги належні та допустимі докази в обґрунтування позовних вимог Банку.
Так, згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В ч. 1 ст. 530 ЦК України вказано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Так судом першої інстанції встановлено, що рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області №2-1047/11 від 15.11.2011 позовні вимоги ПАТ «Приват Банк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 114469,53 грн а також судові витрати, а рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області № 654/4564/14-ц від 11.12.2014 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HEB0G40000002718 від 27.12.2007 року в розмірі 244619,41 грн – звернуто стягнення на заставне майно.
Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Умовами кредитного договору  встановлено строк дії договору до 27.12.2027 року.
Таким чином звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості та звернення стягнення на майно Банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів та неустойки.
Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.
Відтак нарахування процентів за користування кредитом та неустойки після закінчення строку дії договору, зміненого банком в односторонньому порядку, суперечить вимогам закону.
Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), де Велика Палата вказала, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18).
Суд першої інстанції, встановивши, що Банк реалізувавши своє право на повернення кредитудостроково шляхом звернення стягнення на заставне майно, не звернув уваги на те, що у позивача відсутнє право повторно стягувати заборгованість за тілом кредиту, а також проценти та неустойку після закінчення строку дії кредитного договору.
Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний  законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.
Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову не відповідає вимогам закону.
За наведених обставин суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин вищенаведені норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про відмову в позові банку, у зв`язку з пропуском строку позовної давності, тоді як вказані позовні вимоги є безпідставними.
За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

       Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.
Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 22 січня 2020 року скасувати, ухвалити нове, яким відмовити Акціонерному товариству комерційний банк "ПриватБанк" в задоволенні позовних вимог.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 16 квітня 2020 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько