Головуючий у І інстанції Литвин О.В.	
Провадження №  22-ц/824/5333/2020	 	 	 	                                        Доповідач у 2 інстанції  Матвієнко Ю.О.	

ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
      14 квітня 2020 року                                                                                            м. Київ
 
      Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Поливач Л.Д., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 13 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на час навчання,
 
ВСТАНОВИЛА:
 
     У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на час навчання та просив про його задоволення, посилаючись на те, що ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_2 , позивач по справі.
     Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 08 грудня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.
     Згідно свідоцтва про зміну імені, виданого 15 березня 2017 року Рокитнянським районним відділом ДРАЦСу ГТУЮ у Київській області, ОСОБА_2 змінив прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 ».
     До досягнення позивачем повноліття відповідач ОСОБА_1 вчасно сплачував аліменти, а після досягнення ОСОБА_2 повноліття, останній звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів в зв`язку з продовженням навчання в Державному вищому навчальному закладі «Білоцерківський механіко-енергетичний технікум». Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 26 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено та вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі ј частини всіх видів його доходів до закінчення навчання (30 червня 2019 року), але не більше ніж до 23 років, починаючи з 13 березня 2019 року. Дане рішення суду було залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року. 
     З 01 вересня 2019 року ОСОБА_2 знову вступив до Державного вищого навчального закладу «Білоцерківський механіко-енергетичний технікум» і на даний час навчається на 1 курсі денної форми навчання за контрактом, що підтверджується довідкою №325 від 09 вересня 2019 року.
     Позивач проживає разом з матір`ю, яка не може самостійно забезпечити його всім необхідним, оскільки на даний час не працює, доглядаючи за своєю хворою матір`ю. При цьому позивач під час навчання витрачає кошти на придбання навчально-методичних посібників, підручників, харчування, придбання одягу, проїзд тощо.
     Відповідач ОСОБА_1 офіційно працевлаштований за кордоном у Литві, де має дохід, також отримує пенсію по інвалідності за місцем проживання, в зв`язку із чим, на думку позивача, має змогу надавати сину матеріальну допомогу на час навчання, якої той потребує, що є підставою до задоволення позову.    
     Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 13 січня 2020 року позов задоволено.
     Стягнуто щомісячно із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , номер картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер картки платника податків НОМЕР_2 , проживаючого в АДРЕСА_3 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів до закінчення сином навчання ( 30.06.2021 року ), але не більше ніж до 23 років, починаючи з 05.11.2019 року.
     Звільнено ОСОБА_2 від сплати судового збору та стягнуто судовий збір на користь держави із ОСОБА_1 в сумі 768,40 грн.
     Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилався на те, що позивачем не доведено тієї обставини, що він потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, як не доведено і того, що він, відповідач, має можливість таку допомогу надавати. При цьому, ОСОБА_1 у скарзі зазначив, що його єдиним доходом є пенсія по інвалідності, він не працює та утримує хвору матір, що свідчить про те, що він не має можливості надавати своєму повнолітньому сину матеріальну допомогу на час навчання.  
     Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
     Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму (за п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у справах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців), і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження,  відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
     Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
     Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
     Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
     Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які перебували у зареєстрованому шлюбі, котрий був розірваний рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 08 грудня 2015 року (а.с.8, 9, 10).
     Також встановлено, що ОСОБА_2 з 01 вересня 2019 року є студентом 1 курсу денної форми навчання Державного вищого навчального закладу «Білоцерківський механіко-енергетичний технікум», в якому навчається за контрактом, що підтверджується довідкою №325, виданою 09 вересня 2019 року Державним вищим навчальним закладом «Білоцерківський механіко-енергетичний технікум» (а.с.11).
     У березні 2019 року ОСОБА_2 звертався до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на час навчання, і рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 26 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 було задоволено та вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі ј частини всіх видів його доходів до закінчення навчання (30 червня 2019 року), але не більше ніж до 23 років, починаючи з 13 березня 2019 року. Дане рішення суду було залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року (а.с.12-13). 
     Ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на його утримання на час навчання, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного. 
     Відповідно до ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
     За статтею 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
     Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
     Відповідно до положень ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
     При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
     Згідно з ч.ч.1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
     З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 , 2001 року народження, продовжує навчання та потребує в зв`язку із цим матеріальної допомоги, оскільки навчається на денній формі і позбавлений можливості працювати та самостійно утримувати себе. При цьому мати позивача не працює і не може надавати сину матеріальної допомоги, якої той потребує, навчаючись не за місцем проживання, що спричиняє витрати на проживання, проїзд, харчування, придбання підручників, одягу тощо.    
     Суд першої інстанції, встановивши, що позивач ОСОБА_2 з 01 вересня 2019 року є студентом 1 курсу денної форми навчання Державного вищого навчального закладу «Білоцерківський механіко-енергетичний технікум», в якому навчається за контрактом,  та потребує у зв`язку із цим матеріальної допомоги, а ОСОБА_1 , який не має на утриманні інших осіб, має можливість таку допомогу надавати, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав до задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліментів в розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу) на час навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.
     Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.
     Не спростовують обґрунтованості рішення і доводи скарги ОСОБА_1 про те, що на його утриманні перебуває мати пенсійного віку, оскільки, посилаючись на дану обставину, відповідач всупереч положенням ч. 3 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що його мати потребує допомоги і у зв`язку з такою потребою знаходиться на його утриманні, зокрема, не надав доказів, що мати не отримує пенсії, чи отримує її в меншому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством, чи що вона сама не може обслуговувати себе, у зв`язку із чим потребує стороннього догляду. При цьому надані ним копії медичних довідок про стан здоров`я матері не свідчать про те, що вона внаслідок перенесених хвороб потребує стороннього догляду та утримання. 
     Не заслуговують на увагу і доводи відповідача про те, що він не може надавати матеріальну допомогу сину, оскільки є інвалідом третьої групи, зважаючи на те, що він отримує пенсію, а крім того, в довідці МСЕК зазначено, що йому протипоказана робота з значним фізичним та психоемоційним навантаженням, при цьому, він може виконувати легку та помірну працю, що свідчить про можливість відповідача працевлаштуватися, отримувати дохід та, відповідно, надавати матеріальну допомогу сину на час його навчання. 
     Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.     
     Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
     Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
     Оскільки рішення судом першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.
     В зв`язку з тим, що справа про стягнення аліментів є малозначною відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України, ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   
     Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
 
     Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
 
     Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 13 січня 2020 року - залишити без змін.
 
     Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
     Суддя-доповідач:
 
     Судді: