ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/13409/18                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко А.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  30 березня 2020 року                                                                                         м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді                     Парінова А.Б.,
суддів:                                        Беспалова О.О., 
                                                  Ганечко О.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратура Київської області про скасування Наказу про звільнення та поновлення на роботі, -
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Прокуратури Київської області, в якому просив суд (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 04 червня 2019 року):
- скасувати наказ Прокуратури Київської області про звільнення ОСОБА_1 №7дк від 03 липня 2018 року;
- зобов`язати  Прокуратуру Київської області змінити дату звільнення позивача з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Київської області з 03 липня 2018 року на 13 лютого 2019 року шляхом видачі нового наказу про звільнення та внесення відповідного запису до трудової книжки.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого останній зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, у той час як судом першої інстанції встановлено всі обставини справи та винесено законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
З огляду на зазначене, відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року без змін.
У судове засідання, призначене на 19 березня 2020 року учасники судового процесу, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, явку уповноважених представників до суду не забезпечили.
Разом з тим, уповноваженим представником апелянта було подано до суду клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи на іншу дату у зв`язку з неможливістю прибути до суду внаслідок введених заходів (обмежень) з метою запобіганню поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19.
Відповідач про причини неявки суду не повідомив та будь-яких заяв або клопотань до суду не надав.
За наведених обставин та керуючись приписами п. 2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України колегія суддів вирішила подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Наказом прокурора Київської області від 09 серпня 2017 року № 526к ОСОБА_1 призначений на посаду прокурора другого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Київської області (а.с. 117).
Разом з тим, 02 січня 2018 року на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП) № 339дп-17 від 20 грудня 2017 року Прокурором Київської області було прийнято Наказ № 1дк про застосування до прокурора другого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Київської області ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани (а.с. 126).
19 червня 2018 року КДКП було прийнято рішення № 258дп-18 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення з органів прокуратури у зв`язку з наявністю в його діях дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 5, 6 частини 1 статті 43 Закону України "Про прокуратуру"  № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року (а.с. 24-30).
На підставі вказаного рішення Прокуратурою Київської області прийнято 03 липня 2018 року видано наказ № 7-дк про звільнення прокурора другого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Київської області юриста 2 класу ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, систематичне грубе порушення правил прокурорської етики (пункти 5, 6 частини 1 статті 43 Закону України "Про прокуратуру"  № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року) (а.с. 118).
Вважаючи рішення КДКП від 19 червня 2018 року № 258дп-18 протиправним, а звільнення з посади незаконним, представник ОСОБА_1 - адвокат Григораш К.М. 24 липня 2018 року звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом в якому просив суд:
- скасувати рішення КДКП № 258дп-18 від 19 червня 2018 року;
- скасувати наказ прокуратури Київської області № 7дк від 3 липня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 ;
- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Київської області.
Рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року, яке було залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про скасування рішення відмовлено повністю.
З огляду на вказані обставини, позивач вважаючи, що відповідно до приписів п. 2 ч. 2 ст. 61 ЗУ «Про прокуратуру» дата його звільнення у наказі № 7-дк від 03 липня 2018 року має бути замінена на 13 лютого 2019 року, тобто на наступний день після набрання статусу остаточного рішення органу до якого було оскаржено рішення КДКП.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення КДКП про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення та рішення КДКП про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора є різними за правовою природою, а тому строк реалізації рішення КДКП про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора, визначений частиною 2 статті 61 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року, не поширюється на правовідносини, пов`язані з реалізацією рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що посилання позивача на порушення відповідачем частини 2 статті 61 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року при прийняття наказу №7дк від 03 липня 2018 року є безпідставним, а підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Закону України "Про прокуратуру"  № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року.
Дисциплінарна відповідальність прокурора визначена розділом VI Закону України "Про прокуратуру"  № 1697-VII.
Так, положеннями ч. 1 ст. 49 вказаного Закону регламентовано, що на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: 
1) догана; 
2) заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); 
3) звільнення з посади в органах прокуратури.
Тобто, зі змісту наведеної норми слідує, що звільнення з посади в органах прокуратури є одним з видів дисциплінарні стягнення, що може бути накладено на прокурора.
У свою чергу правовідносини з приводу звільнення прокурора з посади, припинення, зупинення його повноважень на посаді регульовано розділом VII Закону України "Про прокуратуру"  № 1697-VII.
Так відповідно до приписів ст. 61 Закону України "Про прокуратуру", які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог,   повноваження прокурора припиняються:
1) за віком з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років;
2) у день його смерті.
Повноваження прокурора, крім Генерального прокурора, у зв`язку з рішенням відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора припиняються:
1) з дня, наступного за днем завершення строку на оскарження цього рішення, - якщо рішення не було оскаржено;
2) з дня, наступного за днем набуття статусу остаточного рішенням органу, до якого було оскаржено рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора, - якщо рішення було оскаржено, але скарга відхилена.
Тобто, приписами вказаної норми регламентовано порядок припинення повноважень прокурора у зв`язку з рішенням КДКП про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що згідно з приписами п. 8 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про прокуратуру"   керівник обласної прокуратури у встановленому порядку та на підставі рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора приймає рішення:
- про застосування до прокурора окружної прокуратури дисциплінарного стягнення або 
- про неможливість подальшого перебування його на посаді прокурора.
Тобто, як вірно було зазначено судом першої інстанції, з аналізу наведених норм законодавства слідує, що рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення та рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора є різними за правовою природою.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, КДКП 19 червня 2018 року було прийнято рішення № 258дп-18 саме про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення з органів прокуратури.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк реалізації рішення КДКП про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора, визначений частиною 2 статті 61 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року, не поширюється на спірні правовідносини, оскільки останні пов`язані з реалізацією рішення КДКП про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, що не є тотожним.
При цьому, судова колегія зазначає, що відповідно до приписів  ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.
Натомість, доводи позивача викладені у позовній заяві та апеляційній скаргі про порушення відповідачем частини 2 статті 61 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року при прийнятті наказу №7дк від 03 липня 2018 року не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому позовні вимоги є безпідставними.
Отже, з урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для зобов`язання  відповідача змінити дату звільнення позивача з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Київської області з 03 липня 2018 року на 13 лютого 2019 року шляхом видачі нового наказу про звільнення та внесення відповідного запису до трудової книжки.
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповністю досліджено обставини справи або неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального права. 
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на зазначене, та враховуючи, що колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції під час вирішення даної справи, які відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для його скасування, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,- 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді                                                                                О.О. Беспалов
                                                                                
                                                                                          О.М. Ганечко