ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/3346/19                                                         Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2020 року                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого – судді                                                                         Ключковича В.Ю.,
суддів          Парінова А.Б.,                 
                                                                                                            Пилипенко О.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суддя Баргаміна Н.М.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1   про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив: 
- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» та індексації грошового забезпечення, установленої Законом України «Про індексацію грошових доходів населення»; 
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням додаткової щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, та індексації грошового забезпечення, установленої Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_1 подав апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що нарахована в травні 2017 року щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат, в тому числі одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, згідно пункту 8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 №73.
Також, апелянт вказує, що індексація, яка була нарахована та виплачена в жовтні 2017 року за період з 01 липня 2015 року по 12 травня 2017 року, не входить до складу місячного грошового забезпечення, згідно пункту 4.10.6 Інструкції, а саме: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), які в разі звільнення з військової служби мають право на отримання одноразової грошової допомоги, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується ця одноразова грошова допомога, включаються: для військовослужбовців, що звільняються з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і додаткові види грошового забезпечення (щомісячні надбавки, доплати, премія).
Апелянт наголошує, що Зазначаю, що Чернігівський окружний адміністративний суд не звернув увагу на той факт, що постановою Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №522/2738/17 винесено рішення, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, а не одноразова грошова допомога при звільненні).
15.04.2020 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому ОСОБА_1 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року залишити в силі.
Позивач у відзиві вказує, що Верховний Суд у постанові від 22 жовтня 2019 року по справі №826/2447/18 прийняв рішення, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу (розміру) грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку одноразової допомоги при звільненні, а відповідно до постанови Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №522/2738/17 щомісячна додаткова грошова винагорода має систематичний (щомісячний) характер, і прийнято рішення, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія.
Також, позивач вказує, що постановою Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17 зазначено, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів зазначає наступне.
Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ).
Наказом начальника Чернігівського прикордонного загону від 12.05.2017 № 158-ос позивача, звільненого наказом начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 05.05.2017 № 184-ос з військової служби за підпунктом «а» частини шостої з урахуванням підпункту «ї» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с.  11, т.1).
Згідно вищевказаного наказу, наказано виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 27 повних календарних років служби у розмірі 103214,25 грн.
Згідно розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, остання була розрахована з місячного грошового забезпечення, до якого було включено: посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавку за вислугу років, надбавку за виконання особливо важливих завдань, надбавку за особливі умови служби, премію та надбавку за службу в умовах режимних обмежень (а.с. 19, т.1).
30.07.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив здійснити перерахунок   одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50  % місячного грошового забезпечення за 27 календарних років служби з урахуванням раніше виплаченої суми в розмірі 103214,25 грн. та доплатити різницю у сумі 64793,25 грн. (а.с. 14-16, т.1).
На вказану заяву відповідачем листом від 01.08.2019 № 11/2326 було повідомлено, що виплачена позивачу одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби була нарахована згідно Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425 (а.с. 17, т.1).
Вважаючи дії відповідача щодо не включення до розміру місячного грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, індексації та щомісячної додаткової грошової винагороди протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.       
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до довідки про доходи від 01.08.2019 № 256 в період з лютого 2016 року по квітень 2017 року позивачу виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода, а тому, оскільки зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода була встановлена Постановою № 889, виплачувалась позивачу до дня звільнення його з військової служби, тобто мала постійний характер, то в силу положень  статті 9 Закону №2011-ХІІ  вона повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.
Також, суд першої інстанції зазначив, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (із змінами і доповненнями) (далі - Закон №2011-XII).
Військовослужбовцям у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
У силу вимог частини першої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
У частині другій статті 9 Закону №2011-XII наведено перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:
1) посадовий оклад;
2) оклад за військовим званням;
3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;
4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з частиною першою статті 15 Закону №2011-XII (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
При цьому, Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою Наказом Державної прикордонної служби України №425 від 20.05.2008 (у редакції, чинній на момент звільнення позивача) було визначено порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які займають посади в спеціально уповноваженому центральному органі виконавчої влади у справах охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби).
У силу вимог п.1.2 вказаної Інструкції до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення; місячне грошове забезпечення - це грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.
Тобто, пункт 1.2 Інструкції №425 містить виключний перелік складових грошового забезпечення, з якого має обраховуватися і виплачуватися винагорода.
Згідно п.4.10.1 Інструкції №425 військовослужбовцям, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
У відповідності до п. 4.10.6 Інструкції №425 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), які в разі звільнення з військової служби мають право на отримання одноразової грошової допомоги, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується ця одноразова грошова допомога, включаються:
для військовослужбовців, що звільняються з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і додаткові види грошового забезпечення (щомісячні надбавки, доплати, премія);
для військовослужбовців, які на день звільнення з військової служби перебували в розпорядженні відповідних начальників (командирів), та тим, які до дня звільнення з військової служби були звільнені від посад (у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад), - посадовий оклад, оклад за військовим званням на день звільнення з військової служби, надбавка за вислугу років, додаткові види грошового забезпечення (щомісячні надбавки, доплати, премія), що отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами відповідно до законодавства;
для військовослужбовців, яких відсторонено від посад відповідно до Кримінального процесуального кодексу України або яких відсторонено від виконання службових повноважень у зв`язку зі складанням щодо них протоколу про адміністративне корупційне правопорушення, - оклад за військовим званням і надбавка за вислугу років.
У той же час, постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі – Постанова №889) (у редакції, чинній на момент звільнення позивача) було передбачено розмір, порядок та умови для виплати саме щомісячної додаткової грошовоїу винагороди (далі - винагорода) окремим категоріям військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.
Підпунктом 2 пункту 1 Постанови №889 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Згідно пункту 2 Постанови №889, граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Виходячи із приписів пункту 2 Постанови № 889 щомісячна додаткова грошова винагорода має тимчасовий характер, ії розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, а тому вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2014 року у справі № 21-473а14 та у постанові Верховного Суду від 29.08.2019 у справі №820/875/18.
При цьому, у відповідності до пункту 8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх з справ України від 02.02.2016 №73 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.
У постанові Верховного Суду України від 03.03.2015 по справі № 21-32а15, підтриманій Верховним Судом у постановах від 01 березня 2018 року у справі № 761/17387/17, від 19 червня 2018 року у справі № 825/1138/17 та від 03 квітня 2019 року у справі №808/2189/16, від 23 січня 2020 року у справі №820/330/18 зазначено, що історичний (в історичному розвитку) та нормативний підхід до розуміння положень постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 в системному зв`язку із нормами статей 9 і 15 Закону № 2011-XII дають підстави стверджувати, що винагорода, встановлена постановою №889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII.
Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Тобто, виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки спірний додатковий вид грошового забезпечення (щомісячна додаткова грошова винагорода) відповідно до Постанови № 889 має періодичний статус виплати, так як виплачувалась позивачу не постійно, а тільки з лютого 2016 року (а.с.18, т.1), тобто 16 місяців перед звільненням, керуючись положеннями п. 8 Інструкції №73, відповідач обґрунтовано не включив цей додатковий вид грошового забезпечення в розрахунок суми одноразової грошової допомоги при звільненні позивача.
Твердження позивача у відзиві на апеляційну скаргу щодо необхідності застосування висновків, викладених в постановах Верховного Суду, зокрема від 22.10.2019 у справі №826/2447/18, колегія суддів також оцінює критично, оскільки у вказаній справі щомісячна додаткова грошова допомога виплачувалась позивачу щомісячно останні 24 перед звільненням.
Крім того, посилання позивача на правові позиції Верховного Суду у справі №826/2447/18, які, у свою чергу, містять посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №522/2738/17, є, на переконання судової колегії, помилковим, оскільки у даних справах Верховний Суд усував розбіжності щодо неоднакового застосування норм права при вирішенні питання про врахування додаткової грошової винагороди при обчисленні пенсії (ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»), а не при виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні (ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військо службовців та членів їх сімей»).
У той же час, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача та суду першої інстанції на позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 06 лютого 2019 року у справі №522/2738/17, оскільки у вказаній справі Суд оцінював правовідносини стосовно включення до складу грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової допомоги під час призначення (обчислення) пенсії, тобто предметом розгляду у даній справі було право на отримання пенсії за вислугу років.
Водночас, у рішенні, що є предметом апеляційного перегляду, спірним є питання можливості включення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, яка, як вже було зазначено раніше з урахуванням правових позицій Верховного Суду України та Верховного Суду, до такої одноразової виплати, не включається.
Відтак, з огляду на вищезазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням додаткової щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 задоволенню не підлягають, а відтак, оскільки судом першої інстанції не правильно застосовано норми матеріального права, в цій частині позовних вимог оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.
Щодо перерахунку та виплати грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням індексації, колегія суддів зазначає наступне.
У силу вимог частини третьої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Так, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано Законом України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі по тексту - Закон № 1282-ХІІ).
Згідно статті 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 цього Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб – роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, а не тільки грошове забезпечення військовослужбовців, а також те, що здійснення індексації врегульовано окремим законом, до якого стаття 9 Закону №2011-ХІІ містить відсилочну норму, колегія суддів приходить до висновку, що механізм індексації має універсальний характер і питання її врахування до складу грошового забезпечення не регулюється положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Пунктом 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі – Порядок №1078) встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Крім того, підпунктом 7 пункту 4 Порядку №1078 встановлено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Таким чином, суми індексації грошового забезпечення, виплачені з порушенням строків, підлягають компенсації на підставі вищенаведених положень законодавства.
Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Тобто, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.
З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки №256 від 01.08.2019 у період з травня 2015 року по квітень 2017 року, позивачу щомісячно проведено індексацію його доходів, з якої відповідно до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не утримувався та не нараховувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с. 21, т.1).
У той же час, апелянт звертає увагу, що кошторисними призначеннями Державної прикордонної служби з 01 липня 2015 року по 28 лютого 2018 року не передбачено виплати індексації грошових доходів персоналу, тому індексація грошового забезпечення не має щомісячного характеру та не може входити до складу місячного грошового забезпечення.
Однак, відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 Рішення).
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення, а тому проведення виплати грошової допомоги позивачу при звільненні без урахування індексації є протиправним.
Посилання апелянта про те, що виплата грошового забезпечення військовослужбовців врегульована виключно спеціальними законами та підзаконними актами і додаткові гарантії працівників, а визначені законодавством щодо індексації заробітної плати, щодо грошового забезпечення не застосовується, є безпідставними, оскільки положення законодавства щодо заробітної плати, якими додатково врегульовані відносини, що не знайшли відповідного регулювання спеціальними законами, повинні субсидіарно застосовуватися також і щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідності до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до помилкового вирішення справи в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги при звільненні, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 та зобов`язання відповідача здійснити такий перерахунок та виплату, а відтак, рішення суду першої інстанції в слід скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, а в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року в частині задоволення позовних вимог та визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням додаткової щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», з урахуванням раніше виплачених сум – скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                              В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                         А.Б. Парінов

                                                                                                        О.Є. Пилипенко