Справа № 463/6164/17                                 Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І. 
Провадження № 22-ц/811/3/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 червня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - Курій Н.М.,
суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,
за секретаря - Матяш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргоюАкціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 06 листопада 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Жураковського А.І.,

ВСТАНОВИВ:
       
11.12.2017 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1  77510,01 грн. заборгованості за кредитним договором та 1600 грн. судового збору. Позов обґрунтувало тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09.10.2007 р. відповідачка отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, проте умов укладеного договору належним чином не виконала. У зв`язку з цим утворилася заборгованість за кредитом. Також стверджує, що при підписанні анкети-заяви відповідачка ознайомилася та погодилася із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які разом становлять між ними договір про надання банківських послуг.
Відповідачка у відзиві на позов вказала, що строк дії картки був до 09.10.2010 р., а тому сплив трирічний строк позовної давності. Суму заборгованості вважає такою, що не підтверджена належними доказами. Також вказала, що у 2013 з її картки було викрадено 3000 грн.
Позивач у відповіді на відзив зазначив, що строк випущеної картки був до 30.09.2015 р, а відтак, позовна давність ним не була пропущена. Вважає необґрунтованими доводи відповідачки. Вказав, що факт заволодіння коштами відповідачки не підтверджений доказами.
У запереченні представник відповідачки зазначив, що остання не підписувала Умови та Правила надання банківських послуг. Вважає, що банк безпідставно нарахував суму заборгованості.
Як видно з довідки ГУ ДМС України у Львівській області від 13.12.2017 р., позивачка у 2013 р. змінила прізвища " ОСОБА_1 " на " ОСОБА_1 ".
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 06 листопада 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто із  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.10.2007 року у сумі 3490 грн. 43 коп., що становить суму непогашеного тіла кредиту.
Стягнуто із  ОСОБА_1  в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати у сумі 72 грн. 05 коп.
У решті вимог відмовлено.
Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 06 листопада 2019 року оскаржило Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк». 
Просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки копію оскаржуваного рішення Банком отримано лише 15.11.2019 року, що підтверджується штрих-кодом на конверті та штампом вхідної кореспонденції.
В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог є незаконним та ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно послався на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки зазначений висновок був зроблений в інших конкретних правовідносинах, відмінних від даної справи. Вважає, що у цій справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення чи не укладення кредитного договору, тому вважає, що вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору. Звертає увагу на те, що під час підписання анкети-заяви відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку щодо умов кредитування та таким чином відповідач приєднався до запропонованої банком пропозиції. Стверджує, що відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та Правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Зазначає, що сторони узгодили розмір базової процентної ставки, а також розмір та умови нарахування неустойки, оскілки в матеріалах справи є довідка про умови кредитування, яка містить власноручний підпис відповідача та в якій зазначена базова процентна ставка 1,9 процентів на місяць, що становить 22,8 процентів річних як і зазначено у розрахунку. Та ж сама процентна ставка міститься і в самій заяві-анкеті. Також апелянт посилається на те, що Банк виконав умови договору та у виписці по рахунку проінформував відповідача про зміну відсотків по кредиту. Натомість відповідач продовжив роботи зі зняття та погашення коштів, а, отже, відповідач прийняв нові Тарифи та погодився з їх зміною. Зазначає, що суд першої інстанції, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, тим самим порушив норми ЦК України та знехтував принципом платності кредитного договору.
Просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 06 листопада 2019 року в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, в іншій частині рішення залишити без змін. 
Адвокат ОСОБА_1 Т.В. - ОСОБА_5 подав письмові пояснення, в яких зазначив, що рішення Червоноградського міського суду Львівської області законним та обґрунтованим. Звертає увагу на те, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку» не підписані відповідачем у справі. Просить врахувати позицію Верховного Суду викладену в постанові від 06 лютого2019 року у справі №202/26885/13-ц, а також останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, в якій Велика Палата Верховного Суду вказала, що Правила надання банківських послуг не є частиною договору, тому банку необхідно повернути виключно суму кредиту. Стверджує, що відповідач жодних Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не підписувала. Посилається на те, що банк може ставити вимогу лише стягнути тіло кредиту на суму 3490,43 грн., якщо така заборгованість існує. Стверджує, що банком пропущено строк позовної давності, оскільки остання проплата по кредиту була здійснена 19.09.2013 року, а з позовом банк звернувся до суду лише 11.12.2017 року,що є підставою для відмови у позові. Зазначає, що позивач не представив суду виписки із кредитного рахунку, згідно з яким можна встановити наявність чи відсутність заборгованості. В суді першої інстанції до позовної заяви було долучено лише розрахунок, який підписаний представником, який не є спеціалістом в економіці, без будь-яких документів бухгалтерської звітності. Зазначає, що надана позивачем копія меморіального ордеру не містить усіх обов`язкових реквізитів передбачених законодавством. Вважає, що позивачем не надано доказів наявності будь-якої заборгованості та чи взагалі був кредитний договір, оскільки заявки на отримання кредитної картки так і не було представлено суду в належній формі. Банк надав довідку про строк дії карток з 09.10.2007 року по вересень 2015 року, однак, така довідка не може бути доказом в суді, оскільки не завірена належним чином та не подана до суду в оригіналі. Єдиним доказом строку дії картки є відповідно сама картка. У поясненнях адвокат ОСОБА_1 - ОСОБА_5 просить розгляд справив Львівському апеляційному суді проводити у їх відсутності. 
Представник АТ КБ «Приватбанк» - адвокат Гнатишак О.В. подав заяву, в якій просить судове засідання, призначене на 09.06.2020 року проводити у відсутності представника АТ КБ «Приватбанк».
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З матеріалів справи встановлено, що 09.10.2007 року сторони уклали кредитний договір у вигляді заяви-анкети, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 8000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
У вказаній вище заяві-анкеті зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з даним договором до його підписання і погодився з його умовами.
До кредитного договору позивач додав: 1) витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; 2) витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. При цьому, позивач стверджує, що вони є невід`ємними частинами кредитного договору.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідачки станом на 31.10.2017 р. становить 77510,01 грн. та складається із: 3490,43 грн. заборгованості за тілом кредиту; 65901,79 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 4188,74 грн. заборгованості за пенею та комісією; 250,00 грн. штрафу (фіксована частина); 3679,05 грн. штрафу (процентна складова) (арк. спр. 3).
Разом з тим, у заяві-анкеті позичальника процентна ставка не зазначена (арк. спр. 7).
Однак, в матеріал справи міститься Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено, що базова процентна ставка в місяць становить 1,9 % та процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування становить 2,85 %. З даною довідкою відповідач ознайомилась, що стверджується її підписом (арк. спр. 8).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За частиною першою статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно з ч.1 ст.634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ч.1 ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту - 8000 грн.
Банком подано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 09.10.2007 року, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 станом на 31.10.2017 року, відповідного до якого відповідач свої зобов`язання належним чином за кредитним договором не виконав, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернув, внаслідок чого в нього утворилась заборгованість, що складається із: 3490,43 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 65901,79 грн. - заборгованість по процентам; 4188,74 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 250,00 грн. штрафу (фіксована частина); 3679,05 грн. штрафу (процентна складова) (арк. спр. 3-6).
Задовольняючи позов в частині стягнення з  ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 3490 грн 43 коп, що становить суму непогашеного тіла кредиту, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим в неї виникла заборгованість за кредитом у розмірі 3490 грн 43 коп.
З матеріалів справи встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір від 09.10.2007 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).
У заяві-анкеті від 09.10.2007 року, підписаній сторонами, не зазначена процентна ставка, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, чи інших видів відповідальності.
Також у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 09.10.2007 року, підписаній сторонами, не зазначено умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми, однак, у цій довідці вказана процентна ставка, а саме: базова процентна ставка в місяць становить 1,9 % та процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування становить 2,85 %.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини кредитного договору.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, суд першої інстанції правильно виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач ОСОБА_1 та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, та, зокрема саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
За таких обставин, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог законодавства про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. 
Також у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, не заслуговують на увагу у зв`язку з безпідставністю таких вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку ОСОБА_1 щодо їх сплати банку в анкеті-заяві, тому що витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умов та правил надання банківських послуг в «Приватбанку» не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору № б/н від 09.10.2007 року, укладеного між  ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк».
Ураховуючи наведене, а також те, що у підписаній відповідачем заяві-анкеті не передбачено сплати позичальником процентів за користування кредитними коштами, не зазначено умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 65901 грн. 79 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом, 4188 грн. 74 коп. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг.
Оскільки в матеріалах справи є Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписана сторонами, в якій зазначено, що базова процентна ставка в місяць становить 1,9 % та процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування становить 2,85 %, то колегія суддів доходить висновку, що домовленість маж банком та ОСОБА_1 щодо сплати процентів за користування кредитними коштами підтверджується, однак лише щодо 22,80 % ставки поточної та простроченої заборгованості з 06.09.2007 року по 31.12.2012 року (згідно з Розрахунком заборгованості за договором № б/н від 09.10.2007 року розмір заборгованості за процентами станом на 31.12.2012 року становить 0 грн.). Доказів на підтвердження досягнення домовленості між банком та ОСОБА_1 щодо підвищення процентної ставки поточної та простроченої заборгованості з 22,80 % до 30 % позивачем ні суду першої, ні апеляційної інстанцій не подано.
За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 65901,79 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 4188,74 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 250 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 3679,05 грн.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до приписів ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за наслідками розгляду скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Керуючись п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 06 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 09 червня 2020 року.

Головуючий                                                                            Курій Н.М.

Судді:                                                                                     Ванівський О.М.

                                                               Мельничук О.Я.