ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2239/20 Справа № 205/7402/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
за участю секретаря судового засідання – Літвінової А.Г.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2019 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення суми передплати, -
в с т а н о в и л а:
       11 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача на її користь суму попередньої оплати за товар у розмірі 143499 грн. (а.с.1-3).
       Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення суми передплати – відмовлено (а.с.157-159). 
       В апеляційні скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги (а.с.164-166). 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
       Судом першої інстанції встановлено, що 10.07.2018 між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено усний договір, відповідно до умов якого позивач зобов`язалась сплатити відповідачу грошові кошти за будівельні матеріали, а відповідач зобов`язалась поставити позивачу товар за адресою АДРЕСА_1 , який в подальшому повинен був використаний на утеплення будинку.
       Згідно з рахунком № 0000550542 від 10.07.2018р, виписаного ФОП ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 , вартість матеріалів з утеплення будинку склала 143499 грн. (а.с.8).
       Відповідно до платіжного доручення № 1824761321 від 12.07.2018 ОСОБА_1 перерахувала на рахунок ФОП ОСОБА_2 143499 грн. (а.с.10).
       26.07.2018 між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 укладено договір підряду (далі – Договір) (а.с.114).
       Відповідно до п.1.1 Договору замовник поручає, а підрядчик зобов`язується виконати роботу у відповідності з умовами даного договору.
       Згідно з п.2.1 Договору підрядчик виконує роботу з утеплення фасаду дому пінопластом товщиною 100 мм.
       Відповідно до п.5.1 Договору сума договору на момент укладення даного договору складає 143499 грн.
       У вказаному договорі додатково зазначено, що оплату здійснено у повному обсязі та ОСОБА_3 з переліком робіт згодна.
       Згідно з товарно-транспортними накладними № НОМЕР_1 /1 та 5505/2 04.08.2018р. ФОП ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , було доставлено матеріали з утеплення будинку на загальну суму 143499 грн. (а.с.39-40).
       Позивачка зазначає, що товар доставлено не належної якості та не в повному обсязі.
       З пояснень представника відповідача та допитаних у судовому засіданні свідків встановлено, що частину матеріалів спочатку отримано будівельниками, які знаходились за вказаною адресою та які повинні були виконувати роботи з утеплення будинку, а іншу частину було розвантажено в присутності позивача у справі.
       Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не зверталась до відповідача протягом встановлених Законом України «Про захист прав споживачів» 14 днів з вимогою про повернення товару, а також те, що частину матеріалів використано для утеплення будинку, тоді як з вимогами про стягнення різниці вартості між отриманими та фактично оплаченими будівельними матеріалами позивач до суду не зверталась, а тому відсутність правові підстави для стягнення з ФОП ОСОБА_2 повної вартості оплачених позивачем матеріалів з утеплення будинку. 
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
       Відповідно до ч.1 ст.671 ЦК України якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами.
       За змістом ч.3 ст.672 ЦК України у разі відмови від товару, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, або пред`явлення вимоги про заміну цього товару покупець має право відмовитися від оплати цього товару, а якщо він вже оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
       Згідно з ч.4 ст.672 ЦК України товар, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, є прийнятим, якщо покупець у розумний строк після його одержання не повідомив продавця про свою відмову від нього.
       Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування.
       Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не враховуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром.
       Відповідно ч.2 ст.9 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов`язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару.
       Законом України “Про захист прав споживачів” передбачений порядок повернення коштів за неякісний, або неналежний товар, який є обов`язковим для споживача.
       Колегія суддів погоджується з рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.
       Доводи апеляційної скарги, щодо невірного застосування норм матеріального права колегія суддів відхиляє. 
       Згідно ч.1 ст. 704 ЦК України, якщо договір роздрібної купівлі-продажу укладено з умовою про доставку товару покупцеві, продавець зобов`язаний у встановлений договором строк доставити товар за місцем, указаним покупцем, а якщо місце передання товару покупцем не вказане, — за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця.
       Матеріалами справи підтверджено, що сторони домовилися, що товар буде доставлено за адресою АДРЕСА_1 , що і зроблено відповідачем, даний факт визнається сторонами і в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.
       Відповідно до ч. 2 ст. 704 ЦК України, на яку посилається позивач, договір роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару покупцеві є виконаним з моменту вручення товару покупцеві, а у разі його відсутності — особі, яка пред`явила квитанцію або інший документ, що засвідчує укладення договору або оформлення доставки товару, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання.
       Доводи апеляційної скарги, що рахунок, який пред`явлений будівельниками відповідачу не є платіжним документом, що підтверджує оплату товару, а тому не може вважатися, що позивач уповноважив когось на підставі рахунку на отримання товару, колегія суддів відхиляє, оскільки зі змісту ч. 2 ст. 704 ЦК України визначено, що в у разі відсутності покупця, може бути інша особа, яка пред`явила окрім квитанції інший документ, що засвідчує укладення договору або оформлення доставки товару, а як вбачається з матеріалів справи, товар був переданий на підставі товарно-транспортної накладної №5505/2 від 04.08.18, 5505/1 від 04.08.18. та рахунку № НОМЕР_2 від 10.07.2018.
       Доводи апеляційної скарги, що матеріали доставлено не просто іншої якості, а інших фірм-виробників, ніж ті, що зазначені у рахунку, що був оплачений ОСОБА_1 , колегія суддів приймає до уваги, однак зазначене не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не вчинив жодних дій передбачених ч.1 ст.9 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заміни товару, а відразу просив повернути кошти, однак, як встановлено судом першої інстанції частину матеріалів вже використано на утеплення будинку. 
Колегія суддів приходить до висновку про те, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, та по своїй суті зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2019 року — залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
       Судді: