Справа № 456/4244/19                                 Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С. 
Провадження № 22-ц/811/541/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 квітня 2020 року  м.Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Ванівського О.М.,
суддів : Мельничук О.Я., Курій Н.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою АТ КБ «Приватбанк» на заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Сас С.С., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог.
В жовтні 2019 року AT КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив стягнути з останнього на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 05.10.2010 року у розмірі 127739,36 грн. та судові витрати у розмірі 1921 грн..
В обґрунтування вимог покликався на те, що 05.10.2010р. ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 05.10.2010 року, згідно якої отримав кредит в розмірі 3200.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30 % річних. Відповідач зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, як встановлено "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, що як вважає позивач складає між ними Договір про надання банківських послуг. Проте, ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, та допустив заборгованість перед банком, яка станом на 30.09.2019 року складає 282368,40 грн., з яких: 2834,24 грн. - заборгованість за кредитом; 275434,16 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також 4100 грн. – заборгованість за пенею та комісією. Оскільки кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, а відтак позивач просить стягнути з боржника 127739,36 грн., яка складається з: 2834,24 грн. – заборгованість за кредитом; 124905,12 – заборгованість по процентах за користування кредитом з 05.10.2010р. по 31.07.2018р.. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 грудня 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»(місце знаходження: м.Київ, вул..Грушевського, буд.1Д, код ЄДРПОУ 14360570, суму заборгованості за кредитом у розмірі 2834,24 грн. та 1921 грн. сплаченого судового збору, а всього разом 4755,24 грн..

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її доводи.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 31 січня 2020 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилова Олена Леонідівна надіслала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати Заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 грудня 2019 року в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову, в іншій частині рішення залишити без змін, а судові витрати покласти на відповідача.
Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права. 
Зазначала, що відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції зробив висновки, що надані Банком витяги з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів не можуть бути складовою частиною кредитного договору, оскільки не містять підпису Відповідача; Банком не погоджено умови кредитуваннязокрема, щодо сплати відсотків з Відповідачем.
Однак, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" не погоджується із такими висновками суду з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 634 Цивільного кодексу України (далі — ЦК України), договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
На підставі ч.1 ст. 634 ЦК України, підписавши заяву, фізична особа, приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.
З моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.
До суду була надана копія анкети-заяви, в якій Відповідач особистим підписом засвідчив, що “Я згоден, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між мною та Банком договір про надання банківських послуг. Я зобов`язуюся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку".
На підставі вищевказаної анкети-заяви Відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_2 . на яку встановлено початковий кредитний ліміт 2800.00 грн. . В подальшому кредитний ліміт змінювався, зокрема, 06.12.2010 його було встановлено на рівні 3200.00 грн..
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.
Крім анкети-заяви. у той же день Відповідачем також підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки “Універсальна, 55 днів пільгового періоду” (наявна в матеріалах справи).
В даній довідці, підписаній Відповідачем, вказано:
1. тип кредитної лінії;
2. пільговий період (55днів);
3. базова відсоткова ставка за користування кредитом — 2.5 % в місяць (30 %
річних);
4. розмір та строк внесення щомісячних платежів;
5. розмір комісії за зняття готівки;
6. розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості;
7. розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням.
Тобто, відповідач при укладенні Кредитного договору був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків.
Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.
Вказані обставини підтверджуються, зокрема, наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості. Додатково для підтвердження вказаних обставин та всебічного встановлення обставин справи надається виписка по рахункам Відповідача, довідка про зміну умов кредитування (надаються до суду апеляційної інстанції, оскільки про підстави відмови в позові Позивач дізнався безпосередньо з судового рішення; надати додаткові докази для повного та всебічного встановлення обставин справи суд не пропонував).
У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, отримання ним коштів через банкомати, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.
Отже, Відповідач не лише отримав кредитну картку, звертався за її перевипуском, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії. спрямовані на його виконання, зокрема, на погашення заборгованості.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28.03.2019р. по справі 428/2873/17, саме по собі постання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин.
А, відповідно до висновків Верховного суду, викладених у постанові від 08 липня 2019 року в справі №923/760/18, твердження місцевого суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача (позичальника) під Умовами та правилами надання банківських послуг - є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами - закон не вимагає.
Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2019 року по справі №642/5533/15-ц, а також постанові від 19 вересня 2019 року у справі №127/7543/17, у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 375/250/18.
Таким чином, відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.
Відповідач користувався кредитними коштами, а тому зобов`язаний повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити проценти за користування ними.
Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції стверджував, що надані Банком докази (витяги з Тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг) не підписані Відповідачем, а тому не можуть бути складовою частиною кредитного договору. При цьому висновки суду по суті відповідають правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03.07.2019 року у справі №342/180/17-ц (14-131 цс 19).
Суд зробив висновок, що Банк не погодив відповідні умови кредитування щодо сплати відсотків, пені та штрафів із Відповідачем.
Однак такий висновок суду не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки, як зазначалося вище, Відповідач був письмово повідомлений про умови кредитування з використанням кредитної картки, у тому числі про базову процентну ставку, що підтверджується особисто підписаною ним довідкою про умови кредитування.
Отже, сторонами належним чином погоджена базова відсоткова ставка за користування кредитними коштами — 2.5 % на місяць (30% річних), на що суд уваги не звернув.
З урахуванням викладеного, в даній справі не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки умови кредитування належним чином погоджені із Відповідачем, що підтверджується підписаною ним довідкою про умови кредитування.
Таким чином, зазначені грубі порушення місцевим судом основоположних засад та принципів здійснення правосуддя, є беззаперечною підставою для скасування рішення у даній справі у його оскарженій частині.
Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.
Отже, суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і, відповідно до ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України, є підставою для скасування рішення повністю або частково.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.
05 жовтня 2010 р. сторони уклали кредитний договір у вигляді анкети-заяви, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 3200 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
У вказаній вище анкеті-заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
До кредитного договору позивач додав: копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду» (а.с.12), розрахунок заборгованості за договором №б/н від 05.10.2010 року станом на 30 вересня 2019 року(а.с.8-10), копію заяви позичальника від 05.10.2010 року та копію паспорта відповідача ОСОБА_1 (а.с.37).

Позиція Апеляційного суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості наявної у відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 2834,24 грн., віншій частині позовних вимог відмовлено з тих підстав, що відповідачем не погоджено умов щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Отже, рішення суду в частині задоволення вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 2834,24 грн., сторонами не оскаржується, а тому у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, апеляційний суд переглядає справу лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судом встановлено, що 05.10.2010 року між позивачем і відповідачем укладений договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в AT КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі 3200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, підписавши анкету-заяву про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку».
У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк», відповідач має заборгованість за договором № б/н від 05.10.2010 року, яка станом на 30.09.2019 року становить 282368,40 грн., з яких: 2834,24 грн. - заборгованість за кредитом; 275434,16 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також 4100 грн. – заборгованість за пенею та комісією.
Разом з тим, позивач просив стягнути з боржника заборгованість за кредитним договором в розмірі 127739,36 грн., яка складається з: 2834,24 грн. – заборгованість за кредитом; 124905,12 – заборгованість по процентах за користування кредитом з 05.10.2010р. по 31.07.2018р. 
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: в частині стягнення непогашеного тіла кредиту в розмірі 2834,24 грн..
Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом, суд першої інстанції посилався на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17.
З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погоджується частково з наступних підстав.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.10.2010 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідача ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було надано суду першої інстанції розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаної відповідачем 05.10.2010 року, копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг, копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», підписаної ОСОБА_1 ..
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Як вбачається з матеріалів справи, анкета-заява від 05.10.2010 року містить анкетні дані ОСОБА_1 та його контактну інформацію.
Зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 погодився з тим, що дана заява разом із Пам`яткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, згідно якого без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням зазначеного, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
При цьому, судом першої інстанції не звернуто уваги на наявну в матеріалах справи копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», підписаної  ОСОБА_1 (а.с.12)
У зазначеній довідці про умови кредитування, яка підписана відповідачем, міститься інформація про: тип картки, тип кредитної лінії, пільговий період, валюту кредитування, базову відсоткову ставку в місяць, розмір щомісячних платежів, термін внесення щомісячних платежів, пеню за невчасне погашення заборгованості, штраф та комісію.
Зокрема, у ній зазначено, що базова % ставка, в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році) та становить 2,5%.
З урахуванням наявності в матеріалах справи вказаної довідки, підписаної позичальником, колегія суддів приходить до висновку про обізнаність відповідача з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки за процентами, тому в даному випадку, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, не можуть бути застосовані.
Отже, позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачем анкети-заяви, між банком та ним укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору, а також доведено, що відповідач був повідомлений про умови кредитування, в тому числі про відсоткову ставку за користування кредитними коштами.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно з пунктом 2.1.1.2.1 Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, вказана у заяві.
Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.
Згідно з пунктом 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банка, із розрахунку 360 календарних днів в році, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13.
Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачу.
ОСОБА_1 свої обов`язки за кредитним договором №б/н від 05 жовтня 2010 року належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, а тому Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка за розрахунками банку станом на 30.09.2019 року становить 282368,40 грн., з яких: 2834,24 грн. - заборгованість за кредитом; 275434,16 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також 4100 грн. – заборгованість за пенею та комісією..
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 05 жовтня 2010 року процентна ставка не зазначена.
Однак, у довідці про умови кредитування …, з якою під власноручний підпис був ознайомлений позичальник ОСОБА_1 , умовами кредитування зазначено, що базова ставка кредитування становить 2,5 % в місяць виходячи з залишку заборгованості(а.с.12). 
Базова ставка кредитування у розмірі 2,5 % в місяць становить 30 % річних (2,5 % х 12 місяців).
В той же час, як вбачається з розрахунку заборгованості долученого Банком в обґрунтування заявлених позовних вимог, базова ставка кредитування у розмірі 30 % річних Банком до спірних правовідносин застосовувалася до серпня 2014 року включно, а з вересня 2014 року ним без погодження з позичальником (докази про таке погодження у матеріалах справи відсутні) ця процентна ставка була збільшеною до 34,8 % річних (а.с. 9).
За вище наведених обставин позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2834,24 грн. та процентами за користування кредитними коштами (станом на 30.09.2019 року - у розмірі 124905,12 грн.) підлягає до задоволення лише частково: за період до серпня 2014 року включно і у розмірі 1413,66 грн., що разом з тілом кредиту (станом на 30.09.2019 року) становить 4247,90 грн. (2834,24 + 1413,66 грн. ).
Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Статтею 141 встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1) і що у випадку, коли суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей же суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13). 
За подачу позову та апеляційної скарги Банком сумарно сплачено 4802,50 грн. судового збору (1921 грн. + 2 881,50 грн. )(а.с.1,79).
Судом задоволено 3,3 % позовних вимог Банку (стягнуто з відповідача 4247,90 грн. з 127739,36 грн. заявлених позовних вимог).
Відтак, з відповідача підлягає до стягнення на користь Банку 158,48 грн. (3,3 % від 4802,50 грн. сплаченого судового збору).
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд 

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" частково задовольнити.
Заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 грудня 2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості по процентах, а також стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 1413,66 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 158,48 грн. судових витрат.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повну постанову складено 07 квітня 2020 року.

Головуючий                                                        О.М.Ванівський

Судді                                                                Н.М.Курій

                                                               О.Я.Мельничук