ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2020 р. 	Справа № 520/12889/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Сіренко О.І.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Мінаєва К.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 31.01.20 року по справі № 520/12889/19
за позовом             ОСОБА_1  
до             ІНФОРМАЦІЯ_1                    
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2013 по 30.04.2013 та з 01.09.2014 по 12.09.2014 та не виплаті компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.04.2013 по 30.04.2013 та з 01.09.2014 по 12.09.2014; зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.04.2013 по 30.04.2013 та з 01.09.2014 по 12.09.2014 та виплатити компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.04.2013 по 30.04.2013 та з 01.09.2014 по 12.09.2014.
В обґрунтованння позовних вимог зазначив, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність стосовно не нарахування і не виплати індексації грошового забезпечення та не виплати компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення.
31.01.2020 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2013 р. по 30.04.2013 р. та з 01.09.2014 р. по 12.09.2014 р.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.04.2013 р. по 30.04.2013 р. та з 01.09.2014 р. по 12.09.2014 р.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
04.03.2020 року не погодившись з рішенням суду першої інстанції ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до Другого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове, яким відмовити позивачу у задоволені заявлених вимог повністю.   
 В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Стверджує, що судом першої інстанції  не взято до уваги факту відсутності коштів для виконання виплати відповідних нарахувань. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що   ОСОБА_1 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаді військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 та був звільнений та виключений зі списку особового складу з 12.09.2014 р.
В період проходження військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач перебував на фінансовому забезпеченні у Харківському обласному військовому комісаріаті та отримував грошове забезпечення.
Індексація грошового забезпечення позивачу своєчасно виплачена не була за період з 01.04.2013 р. по 30.04.2014 р., та з 01.09.2014 р. по 12.09.2014 р.
З приводу даного питання позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з  01.04.2013 р. по 30.04.2014 р., та з 01.09.2014 р. по 12.09.2014 р. та виплатити позивачу компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з  01.04.2013 р. по 30.04.2014 р., та з 01.09.2014 р. по 12.09.2014 р., однак,  у виплаті індексації грошового забезпечення та компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення позивачу було відмовлено.
Не погоджуючись з тим, що  відповідачем не виплачено індексацію та компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи  у задоволенні позовних вимог в частині виплати компенсації втрати частини доходу, суд  першої інстанції виходив з їх передчасності, оскільки виплата заборгованості здійснена не була. Рішення суду в цій частині не оскаржується.
Відповідно до ч.1  ст.308    КАС України    суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.
Приймаючи рішення про  задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2013 р. по 30.04.2013 р. та з 01.09.2014 р. по 12.09.2014 р. та зобов`язання ХОВК нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.04.2013 р. по 30.04.2013 р. та з 01.09.2014 р. по 12.09.2014 р., суд першої інстанції виходив з того, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, однак,  відсутні докази звернення відповідача щодо виділення коштів для виплат індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2013 по 30.04.2013 та з 01.09.2014 по 12.09.2014 року.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
За приписами ст.2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Положеннями ст. 4 Закону №1282-ХІІ передбачено підстави для проведення індексації, зокрема, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Згідно з ч. 6 ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Проте, цією нормою визначається джерело коштів на проведення індексації. Ця норма безпосередньо не скасовує виплату індексації заробітної плати та не пов`язує індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. В Законі йдеться про фінансові ресурси бюджетів усіх рівнів.
З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Положення вказаного Закону кореспондуються із приписами Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення.
Згідно з п. 1-1 Порядку №1078, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
При цьому, відповідно до ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 року, законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін і в обов`язковому порядку нараховується роботодавцями незалежно від форми власності та виду.
Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і нараховується у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного розгляду справи,  за період з 01.04.2013 по 30.04.2013 та з 01.09.2014 по 12.09.2014 відповідачем не нараховувалась та не виплачувалась ОСОБА_1  індексація грошового забезпечення.
Також, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували звернення відповідача щодо виділення коштів для виплат індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2013 по 30.04.2013 та з 01.09.2014 по 12.09.2014 року.
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що не індексування доходу позивача відбулось за відсутності правових підстав. 
При цьому, забезпечення вказаними коштами особи за рахунок бюджетних ресурсів не свідчить про можливість органу ігнорувати обов`язкові положення закону, у тому числі з посиланням на не надходження від Держави необхідного фінансування.
Будь-яких застережень чи виключних випадків, за яких індексація доходу не проводиться, законодавство, що регулює спірні правовідносини, не містить.
Так, колегія суддів враховує, що правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначаються Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року №1282-XII, а в силу приписів Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 року №2017-III індексація доходу є відповідною державною гарантією підтримання достатнього життєвого рівня громадян.
Водночас, відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.12.2018 року справа №825/874/17 та від 19.06.2019 року справа №825/1987/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС  України враховується судом апеляційної інстанції.
Таким чином, колегія суддів  вказує на відсутність законних підстав для  не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2013 по 30.04.2013 року та з 01.09.2014 по 12.09.2014 року.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач,  не виплачуючи ОСОБА_1   індексацію грошового забезпечення за період з 01.04.2013 по 30.04.2013 року та з 01.09.2014 по 12.09.2014 року, вчинив протиправну бездіяльність в порушення  вимог ч.3 ст.2 КАС України.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності власних дій, ані в суді першої, ані в суді апеляційної  інстанції, не довів належними та допустимими доказами правомірність не виплати ОСОБА_1   індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2013 по 30.04.2013 року та з 01.09.2014 по 12.09.2014 року.
Таким чином,  колегія суддів погоджується   з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не виплаті ОСОБА_1    індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2013 по 30.04.2013 року та з 01.09.2014 по 12.09.2014 року.
Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" наголошується, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду, як державної правозахисної інституції, з метою повного захисту порушених прав та інтересів особи, колегія суддів погоджується   звисновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1    індексацію грошового забезпечення за період з 01.04.2013 по 30.04.2013 року та з 01.09.2014 по 12.09.2014 року.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .  
Доводи   апелянта про  виплату позивачу індексації грошового забезпечення за вересень 2014 року, колегія суддів  вважає безпідставними, оскільки  роздавальна відомість за вересень 2014 року не містить даних про нараховану та виплачену індексацію  грошового забезпечення за вересень 2014 року.
Так, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обгрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .    
У відповідності дост. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в частині задоволених позовних вимог вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 по справі № 520/12889/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.І. Сіренко 	
Судді	   	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський