ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 червня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/528/20	
Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г. 
при секретарі Жигайлової О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Суворовського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстициї                 (м. Одеса) на  рішення   Херсонського окружного адміністративного суду від 02 квітня              2020 року, ухвалене в порядку письмового провадження у м.Херсоні у справі  за позовом   ОСОБА_1 до Суворовського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстициї               (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору та виконавчих витрат 
ВСТАНОВИЛА: 
В лютому 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до  відповідача  та просив  визнати протиправною та скасувати постанову від 07.05.2019 року за виконавчим провадженням № 53467175, що винесена заступником начальника відділу Суворовського районного відділу Державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 11678 грн. 26 коп. та виконавчих витрат у розмірі  262,00 грн.;  визнати протиправною та скасувати постанову від 07.05.2019 за виконавчим провадженням № 53466721, що винесена заступником начальника відділу Суворовського районного відділу Державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Ошурко Н.М. про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 30461 грн. 20 коп.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що   зазначені постанови є протиправними, оскільки станом на дату відкриття виконавчих проваджень №53466721 та №53467175 борг з приводу стягнення якого вони були відкриті перестав існувати. Крім того, позивач  стверджує про протиправність оскаржених постанов, вказуючи  на недоліки змісту виконавчих документів, не надсилання постанов державного виконавця боржнику.  Також, ОСОБА_1 вважає, що державний виконавець здійснював примусове виконання ігноруючи те, що рішення суду на підставі якого видано виконавчі документи було розстрочено.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року   позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову від                07.05.2019 року за виконавчим провадженням № 53467175, що винесена заступником начальника відділу Суворовського районного відділу Державної виконавчої служби м.Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 11678 грн. 26 коп. Визнано протиправною та скасовано постанову від 07.05.2019 за виконавчим провадженням №53466721, що винесена заступником начальника відділу Суворовського районного відділу Державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Ошурко Н.М. про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 30461 грн. 20 коп. В інший частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач  надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. Доводами апеляційної скарги зазначено, що , з урахуванням листа АТ "ВТБ БАНК" від 02.09.2019 та перерахованих коштів на користь стягувача, 21.11.2019р. державним виконавцем прийнято рішення в порядку п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" щодо закінчення виконавчого провадження по ВП №53466721, ВП 53467175 (про стягнення основної суми кредиту та заборгованості за відсотками в розмірі 14610,62 дол. США, що еквівалентно 116782,69 грн.), ВП 53466451 (про стягнення заборгованості за пенею за несвоєчасну сплату процентів та кредиту в розмірі 1908,65 дол. США, що еквівалентно 15255,84 грн). Апелянт  зазначає, що, на його думку, твердження позивача про те, що заборгованість за виконавчим документом погашена до відкриття виконавчого, не відповідають  дійсності. Апелянт  наголошує на тому, що позивач не надав жодного документа на підтвердження виконання ним умов розстрочки. Апелянт звертає увагу, що за своєю правовою природою виконавчий збір є встановленою законом платою за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби та те, що державним виконавцем вживались заходи з примусового виконання рішень - державним виконавцем винесено оскаржені постанови.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про обґрунтованість та законність  рішення суду першої інстанції, тому просить у задоволенні апеляційної скарги    відмовити. 
09.06.2020 року до суду від   ОСОБА_1 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у задоволенні якого ухвалою  П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2020 року було відмовлено.
10.06.2020 року до суду від Суворовського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстициї (м.Одеса) надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника апелянта, та просить врахувати доводи апеляційної скарги.
Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового  розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, від апелянта надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, позивач про причин неявки суду не повідомив,  тому оскільки  особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін. 
Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що  05.08.2011 року Суворовським районним судом м. Херсона видано виконавчий лист за справою №2-1653/10р. від 26.10.2010 року, згідно якого визначено стягнути з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства "ВТБ Банк" заборгованість за кредитом в сумі: 302 792,02 грн., з яких: заборгованість за кредитом 282365,64 грн., прострочена заборгованість за кредитом -1997,05 грн., нараховані відсотки 789,87 грн., прострочені відсотки 16613,94 грн., штрафні санкції за несвоєчасне повернення кредиту та процентів -1025,52 грн.; а також 1700 грн. у відшкодуванні держмита, та 120 грн. ІТЗ, а всього:304612, 02 грн.
Розстрочене виконання рішення в сумі 302792,02 грн. трьома частинами виплати кредиту: І частина - з листопада 2010 року до лютого 2011 року, з щомісячною виплатою в розмірі 500 грн., ІІ частина - з лютого 2011 року до листопада 2011 року, з щомісячною виплатою в розмірі 900 грн., ІІІ частина - з листопада 2011 року до лютого 2028 року, рівними частинами до закінчення дії кредитного договору.
Постановою державного виконавця Лепської А.В. від 09.09.2015 року відкрито виконавче провадження №48641489 з виконання зазначеного виконавчого листа.
19.06.2013 року Суворовським районним судом м. Херсона видано виконавчий лист за справою №2120/12320/12 р. від 25.03.2013 року, згідно якого визначено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВТБ Банк" в особі відділення "Херсонська регіональна дирекція" ПАТ "ВТБ Банк", заборгованість у розмірі  14610,62 (чотирнадцять тисяч шістсот десять доларів США шістдесят два центи) доларів США, що еквівалентно 116782,69 грн. (сто шістнадцять тисяч сімсот вісімдесят дві грн. шістдесят дев`ять коп.)
Постановою державного виконавця Лепської А.В. від 09.09.2015 року відкрито виконавче провадження №48641427 з виконання зазначеного виконавчого листа.
14.03.2016 року, постановами державного виконавця виконавче провадження №48641489 та 48641427 закінчено на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV (далі - Закон №606) - направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. 
Отримавши зазначені виконавчі документи, державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Жорноклей О.А. постановами від 23.02.2017 року відкрив виконавче провадження №53466721 (з виконання виконавчого листа №2-1653/10р. від 05.08.2011 року) та виконавче провадження №53467175 (з виконання виконавчого листа №2/668/378/13 від 19.06.2013 року). 
У зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з місця роботи, розташованого в м. Києві, постановами державного виконавця від 26.05.2017 року на підставі ч.4 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - закон №1404) виконавче провадження №53466721 та №53467175 передано до Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.
07.05.2019 року в рамках виконавчого провадження №53466721 державним виконавцем винесені постанова про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 30461,20 грн. 
07.05.2019 року в рамках виконавчого провадження №53467175, державним виконавцем винесена постанова про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 11678,26 грн. та постанова про стягнення з позивача витрат виконавчого провадження у сумі 262,00 грн. 
04.09.2019 року до відділу державної виконавчої служби надійшов лист Акціонерного товариства "ВТБ Банк" в якому, окрім іншого, зазначено, що заборгованість позивача в розмірі 302792,02 грн. прощена та не підлягає стягненню. Також, в листі зазначено, що прощеною є заборгованість ОСОБА_1 в розмірі 14610,62 доларів США.
Держмито в розмірі 1700,00 грн. та 120,00 грн. витрат на ІТЗ перераховано відповідно платіжного доручення №112547 від 12.09.2019 року.
На підставі зазначеного, 21.11.2019 року заступником начальника Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Андрійченком А.В. винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень №53466721 та № 53467175 на підставі п.9 ч.1 ст. 39, ст.40 Закону №1404. 
Частково задовольняючи позовні вимоги судом першої інстанції зазначено, що  при відкритті виконавчих проваджень №53466721 та №53467175 постанови про стягнення виконавчого збору державним виконавцем не виносились, зазначені постанови винесені 07.05.2019 року (під час дії Закону №1404), тоді як постанови про закінчення виконавчих проваджень з підстав, передбачених п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404 прийняті 21.11.2019 року, тобто на півроку пізніше за постанову про стягнення виконавчого збору. Також, суд зазначив, що виконавчий збір за виконавчим провадженням №53467175 не підлягав стягненню з ОСОБА_1 не тільки з підстав відсутності відповідного процесуального права державного виконавця, про що зазначено вище за текстом рішення, але й на підставі положень ч.9 ст. 27 Закону №1404, п.8 Р. ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5, як виконавчий збір за провадженням, закінченим на підставі пункту 9 ч.1 ст. 39 Закону №1404, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. В свою чергу, судом відмовлено в задоволенні позову в частині  стягнення з позивача  витрат у розмірі 262 грн.
Колегія суддів  погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Зазначені правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 року, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який набрав чинності 05.10.2016 року, оскільки  виконавчі провадження  №53466721 та №53467175 прийняті 07.05.2019 року.
Згідно ч.1 ст. 27 Закону №1404, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. 
Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закону)виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Згідно ч.2 ст. 27 Закону №1404 виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.  
Частиною 4 ст.27 Закону передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). 
Також, відповідно ч.3 ст.40 Закону №1404 передбачено, що в разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно п.8 Р. ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.
Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження.
Розрахунок нарахування виконавчого збору обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.
Як вбачається з матеріалів справи,  при відкритті виконавчих проваджень №53466721 та №53467175 постанови про стягнення виконавчого збору державним виконавцем не виносились. 
Колегією суддів встановлено, що зазначені постанови винесені 07.05.2019 року (під час дії Закону №1404), тоді як постанови про закінчення виконавчих проваджень з підстав, передбачених п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404 прийняті 21.11.2019 року, тобто через півроку після прийняття  постанови про стягнення виконавчого збору.
Судова колегія звертає увагу, що відповідні дії щодо винесення постанов про стягнення виконавчого збору не могли бути вчинені відповідачем, оскільки Закон №1404 не передбачав відповідного права державного виконавця до моменту закінчення виконавчого провадження. 
Таким чином,  Законом №1404 передбачено, що  постанова  про стягнення виконавчого збору може бути винесена  при відкритті виконавчого провадження, одночасно з постановою про відкриття,  або в разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто.
З огляду на викладене, суова колегія зазначає, що апелянтом не було дотримано положення Закону №1404, оскільки   стягнення виконавчого збору відбувається лише після винесення державним виконавцем відповідної постанови, яка надсилається боржнику та підлягає оскарженню. 
Разом з тим, право на винесення постанови про стягнення виконавчого збору на підставі Закону №1404, в разі якщо виконавчий збір не стягнуто та не було винесено постанову про стягнення виконавчого збору при відкритті провадження, з`являється лише при поверненні виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що  винесення постанов про стягнення виконавчого збору у виконавчих провадженнях №№53466721, 53467175 до прийняття постанов про закінчення виконавчих проваджень у справі є протиправним. 
При цьому, судовою колегією встановлено, що станом на 16.12.2016р. позивач розрахувався   за виконавчим документом по ВП № 53467175 в повному обсязі, та за виконавчим документом по ВП № 53466721 залишився борг в частині державного мита у розмірі 1700,00 грн. та 120,00 грн. витрат ІТЗ.
В свою чергу, виконавчі провадження №53467175 та 53466721 відкриті відповідними постановами державного виконавця від 23.02.2017 року.
Таким чином,  виконавчий збір за виконавчим провадженням №53467175 не підлягав стягненню з позивача, також, і з підстав  положень ч.9 ст. 27 Закону №1404, п.8 Р. 111 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5, як виконавчий збір за провадженням, закінченим на підставі пункту 9 ч.1 ст. 39 Закону №1404, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Також, Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, виданої на розвиток Закону №1404 врегульовано питання стягнення виконавчого збору у випадку, якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. 
Так, згідно п.8 Р.ІІІ наведеної інструкції, в такому випадку - виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником до відкриття виконавчого провадження.
Таким чином, з огляду на викладені обставини, відповідачем протиправно прийнято постанову по виконавчому провадженню 53466721, про  стягнення з позивача виконавчого збору з розрахунку повної суми виконавчого документа.
Решта доводів апеляційної скарги   висновків суду першої інстанції по суті позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення  суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній ухвалі, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст. ст. 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Суворовського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстициї (м. Одеса)   - залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року залишити без змін.
Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя:                                                                                          О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                             А.В. Бойко 

          Суддя:                                                                                                             А.Г. Федусик