Постанова 
Іменем України
 
20 травня  2020 року
м. Київ
 
справа №205/979/17
провадження № 61-46137св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого: Сімоненко В.М.,
суддів -Калараша А. А. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю, Петрова Є.В.,                       Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач -    Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
представник позивача - Мусійченко Данило Леонідович,
відповідач  - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Галактика»,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня             2018 року,  ухвалену в складі колегії суддів  Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,
 ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «Галактика», про стягнення заборгованості. Позов обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № DNK0GK00000139 від 12 вересня 2005 року Банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 14282,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення                     11 серпня 2025 року. 
Відповідач порушила умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 11 січня 2017 року виникла заборгованість на загальну суму 9201,01 доларів США.
Позивач просив суд стягнути  солідарно з ОСОБА_2 та ТОВ «Галактика» кредитну заборгованість  у розмірі 8690,43 доларів США (тіло кредиту), що еквівалентно 236205,89 грн, а також судові витрати (том 1 а.с.2-3).
Короткий зміст судових  рішень
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором DNK0GK00000139 від 12 серпня 2005 року в розмірі 8690,43 доларів США (тіло кредиту), що складає 236205,89 грн. 
Вирішено питання судових витрат (том 1 а.с.259-263).
Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача законні та обґрунтовані.
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2018 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від               01 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
В задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» на час звернення з позовом до суду та на час ухвалення оскаржуваного рішення не було особою, права якої порушуються, не визнаються або оспорюються, в розумінні вимог ст. 4 ЦПК України, а тому не мало право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції та рух справи у суді касаційної інстанції 
У  жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2018 року.
Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Ленінського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу № 205/979/17.
 
У  січні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
Скаржник просив суд рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи,  яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не взяли до уваги те, що «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» відступило свої права за спірним кредитним договором АТ КБ «Приватбанк» 14 квітня 2016 року, а тому саме АТ КБ «Приватбанк» є належним позивачем по справі.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались правом на відзив.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № DNK0GK00000139 від 12 серпня 2005 року, ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та АТ КБ «Приватбанк») надало ОСОБА_2 (до зміни прізвища -  ОСОБА_3 ) кредит в сумі 14282,00 доларів США, на наступні цілі: 12000 доларів США на придбання житла; 2282,00 доларів. США. на сплату страхових внесків, з кінцевим терміном повернення 11 серпня 2025 року (том 1 а.с.20-21).
В забезпечення виконання умов кредитного договору, 12 серпня                      2005 року між Банком та ТОВ «Галактика» було укладено договір поруки № DNK0GK00000139, згідно умов якого, поручитель зобов`язався перед позивачем відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором (том 1 а.с.22).
Також, 12 серпня 2005 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № DNK0GK00000139 (том 1 а.с.64-67).
Згідно розрахунку заборгованості за вказаним договором, станом на                      11 січня 2017 року, ОСОБА_2 має заборгованість перед Банком на загальну суму 9201,01 доларів США, з яких: 8690,43 доларів США -   заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 87,42 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 86,40 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 36,76 доларів США - пеня ( том 1 а.с.4-12).
Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 19 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстрові номера № 351,352, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором до «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» перейшло право вимоги, як первісному кредитору за кредитними та забезпечувальними договорами, за яким перейшло право вимоги до боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами ( том 2, а.с.24,25).
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає  частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до п. 2  Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на час звернення з позовом до суду та на час ухвалення оскаржуваного рішення не було особою, права якої порушуються, не визнаються або оспорюються, в розумінні вимог ст. 4 ЦПК України, а тому не мало право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором.
Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду апеляційної інстанції з  огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
В основу вищевказаного висновку судом апеляційної інстанції було прийнято те, що  відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13 листопада 2017 року, 19 лютого               2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстрові номера № 351,352, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором до «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» перейшло право вимоги, як первісному кредитору за кредитними та забезпечувальними договорами, за яким перейшло право вимоги до ОСОБА_2 повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.
Звертаючись з касаційною скаргою, АТ КБ «Приватбанк» посилалось на те, що суд апеляційної інстанції помилково дійшов до вказаного висновку, оскільки відповідно до Договору викупу (відступлення) прав вимоги від                 14 квітня 2016 року «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» відступило своє право вимоги за спірним кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк», а тому саме ПАТ КБ «Приватбанк» є належним позивачем по справі. Зазначений договір до суду першої та апеляційної інстанцій наданий не було, відповідно оцінку йому надано не було. 
 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Інформаційна довідка, яка була покладена в основу висновку суду апеляційної інстанції стосовно того, що ПАТ КБ «Приватбанк» не має права вимоги за спірним кредитним договором, було надано відповідачем до суду апеляційної інстанції, тому вона є новим доказом по справі, що потребує оцінки судом у сукупності з іншими доказами стосовно даної обставини.
 
Суд апеляційної інстанції, шляхом проведення лише одного судового засідання у відсутності представника ПАТ КБ «Приватбанк», надав  оцінку  лише інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13 листопада 2017 року, без з'ясування усіх необхідних обставин стосовно даного факту та надання їм оцінки у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов до  передчасного висновку, що ПАТ КБ «Приватбанк» не мало процесуального права звертатись  до суду з вказаним позовом.
 
В силу вимог  ч. 1 ст. 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не приймає нових доказів та не встановлює нових обставин по справі, а лише перевіряє на законність та обґрунтованість судові рішення,  які були прийняті з урахуванням наданих учасниками справи до суду першої та апеляційної інстанції  доказів стосовно предмету спору.
 
Оскільки, Договір викупу (відступлення) прав вимоги від 14 квітня 2016 року, відповідно до якого «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» відступило своє право вимоги за спірним кредитним договором АТ КБ «Приватбанк»  не було надано до суду першої та апеляційної інстанції, відповідно оцінений він судами не був, та  враховуючи те, що суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надати вказаному договору оцінку, тому вказанепризведе до порушення  гарантованого статтею                       6 Конвенції  про захист прав людини і основоположних свобод права на доступ до справедливого правосуддя та позбавить АТ КБ «Приватбанк»  права захистити своє порушене право у визначений законом спосіб.
 
Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до п. 4 ст. 3 ст. 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції  було допущено  порушення норм процесуального права, а саме встановлено обставини справи на підставі недопустимих доказів, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд справи до суду апеляційної інстанції. 
 
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.
 
Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня       2018 року скасувати, а справу направити на новий розгляд  до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                 В. М. Сімоненко 
 
Судді:                                                                            А. А. Калараш
 
                                                                                                      С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                       Є. В. Петров
 
                                                                                 С. П. Штелик