Дата документу 17.06.2020 Справа № 320/1866/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 320/1866/19 Головуючий у 1 інстанції: Бахаєв І.М. 
 
Провадження № 22-ц/807/1268/20       Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

                                                         
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2020 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.
при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Мелітопольської міської ради Запорізької області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення часу побачень з донькою,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Мелітопольської міської ради Запорізької області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення часу побачень з донькою. 

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою ОСОБА_1 , від яких у них народилась спільна дитина - дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач ОСОБА_1 створює перешкоди йому у спілкуванні з дитиною, не дозволяє йому бачитись з дочкою, займатися її вихованням, тому він вимушений звернувся за захистом своїх прав до суду. 

Посилаючись на вказані обставини, просив усунути йому перешкоди у спілкування з дочкою та участі в її вихованні, визначивши систематичні побачення з дочкою ОСОБА_5 щотижнево з 17.00 год. п`ятниці до 17.00 год. неділі без присутності матері, а також визначити систематичні побачення з донькою з 10.00 год. до 17.00 год. у всі офіційні святкові та в період літніх шкільних канікул протягом червня, липня, серпня щорічно протягом тижня кожного місяця.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 січня 2020 року позов задоволено частково.
Усунуто перешкоди  ОСОБА_3 у спілкуванні з донькою та її вихованні, визначивши ОСОБА_3 як спосіб участі у вихованні доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , систематичні побачення з нею щотижнево з 16 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин в один із вихідних днів тижня за домовленістю між батьками у присутності матері дитини - ОСОБА_1 та за місцем проживання дитини.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Загальними доводами апеляційної скарги є те, що позивачем не було доведено ані наявності перешкод у спілкуванні з дитиною з боку відповідача, ані його бажання спілкуватися з дитиною. 
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19 березня 2020р. за апеляційною скаргою ОСОБА_1 відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2020р. справу призначено до апеляційного розгляду на 13 травня 2020р.

Будучи повідомлені про вказане судове засідання належним чином, про що у справі маються зворотні поштові повідомлення про отримання ними судових повісток, учасники справи в судове засідання не з`явились ( а.с. 151-155).

Від органу опіки та піклування надійшла заява про розгляд справи у відсутності його представника із врахуванням інтересів дитини ( а.с. 156).

Від адвоката відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язику із зайнятістю у кримінальному провадженні в якості захисника у Бердянському міськрайонному суді Запорізької області ( а.с. 158-160).

Справу було відкладено на 17.06.2020р. з урахуванням вільного часу адвоката Сивової Я.В., про який вона зазначила у заяві про відкладення справи.

05.06.2020р. від адвоката Сивової Я.В. надійшло клопотання про проведення судового засідання 17.06.2020р. в режимі відеоконференції, яка була задоволена апеляційним судом.
Всі учасники були повідомлені про це судове засідання, зокрема, ОСОБА_3 , повістка якого повернулась до суду, через свого представника ОСОБА_6 , який отримав судову повістку 22.05.2020р., а також позивача було повідомлено одночасно телефонограмою за наданим номером мобільного телефону.

17.06.2020р. від адвоката Сивової Я.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою відповідача ОСОБА_1 , а інші учасники до апеляційного суду та до Мелітопольсьського міськрайонного суду, у якому призначено відео- конференцію, не з`явились, заяв та клопотань апеляційному суду не надали. 

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 статті 223 ЦПК України , якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання цього учасника, крім відповідача, незалежно від причин.

У відповідності до ч. 4 цієї процесуальної норми, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі 
наявних у ній даних чи доказів.
Згідно з вимогами ч. 2 статті 372 ЦПК України умовами проведення апеляційного розгляду за відсутності учасників справи є їх належне повідомлення.

З огляду на вказані обставини та вимоги процесуального закону, апеляційним судом справу розглянуто за відсутності учасників справи, які всі повторно не з`явились до апеляційного суду. 
         Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів  апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за такими підставами. 
В силу ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. 

Практика ЄСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, ЗУ України «Про охорону дитинства», враховує особу батька та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дитини, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини.
Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (ч.ч. 1, 2ст. 159 СК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_1 перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 7).

До червня 2014 року сторони проживали разом.

Після припинення відносин дитина ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , та цей факт сторонами не оспорюється, та підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с. 36). Батько дитини - позивач ОСОБА_3 проживає окремо.

Згідно Витягу з протоколу засідання КЗ «Запорізька обласна психолого-медико-педагогічна консультація» ЗОР № 81/1835-б від 29.05.2017, дитина ОСОБА_4 має недостатній рівень сформованості пізнавальних процесів, концентрації та обсягу уваги; рівень самостійності низький; потребує допомоги, стимуляції під час виконання завдань. Виражені порушення мовлення (І рівня). Значні порушення опорно-рухового апарату (а.с. 43).
Відповідно до рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області № 258/15 від 22.11.2018 позивачу було визначено час спілкування з дочкою, а саме: визначено ОСОБА_3 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення систематичних побачень з нею з 16-00 год. до 17-00 год. в один із вихідних днів тижня за домовленістю між батьками у присутності матері дитини ОСОБА_1 та за місцем проживання дитини; у будь-який інший час за домовленістю між батьками (а.с. 11).

Як вбачається з матеріалів справи, судовим наказом Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.09.2018, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16.06.2018 і до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 37/.

Відповідно до довідки КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» ЗОР від 29.10.2018 дитина ОСОБА_5 знаходиться на обліку в диспансерному відділенні Мелітопольського міського психіатричного диспансеру (а.с. 38).

10 грудня 2018 року УСЗН Мелітопольської міської ради Запорізької області видано посвідчення серія НОМЕР_2 щодо державної соціальної допомоги дитині з інвалідністю до 18 років - ОСОБА_4 , 2013 року народження (а.с. 39).

Враховуючи стан здоров`я дитини та потребу в лікуванні виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради Запорізької області було прийнято рішення № 192 від 03.09.2018, яким надано згоду на госпіталізацію малолітньої дитини - ОСОБА_4 до КЗ «Обласний дошкільний психоневрологічний центр санаторного типу» ЗОР, що підтверджується копією цього рішення (а.с.40).

Дитина ОСОБА_4 з часу народження перебуває під наглядом лікаря-невролога, а в подальшому і лікаря-психіатра через наявні у неї захворювання; регулярно проходить обстеження та лікування, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями довідок та консультативних висновків (а.с. 44-47).

Дитина ОСОБА_4 відвідує ДНЗ № 14 для дітей з ЗПР «Теремок» комбінованого типу Мелітопольської міської ради Запорізької області з жовтня 2017 року, що підтверджується довідкою ДНЗ № 14 «Теремок» № 29 від 30.05.2019 (а.с. 41).

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про усуненні перешкод з боку матері дитини ОСОБА_1 у спілкування з дочкою та участі у її вихованні.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Мелітопольської міської ради Запорізької області № 263/20 від 26.12.2019 комісія з питань захисту прав дитини від 12.12.2019, орган опіки та піклування Мелітопольської міської ради Запорізької області вважає можливим підтримати позовні вимоги ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення часу побачень з донькою ОСОБА_4 на умовах, встановлених відповідно до рішення виконкому від 22.11.2018 № 258/15 «Про визначення способу участі у вихованні малолітньої ОСОБА_5 та спілкування з нею».

Частково задовольняючи позов, суд вказував, що участь у вихованні та розвитку дитини є правом та обов`язком батька дитини, а тому з урахуванням інтересів дитини, її стану здоров`я, визначив позивачу для спілкування систематичні побачення з нею щотижня з 16.00 год. до 17.00 год. в один з вихідних днів тижня за домовленістю між батьками у присутності матері дитини та за місцем її проживання. 

ОСОБА_3 погодився з таким рішення, та ОСОБА_1 не погодилась, подавши апеляційну скаргу в особі адвоката Сивової Я.В.

У скарзі наголошується на тому, що позивач не надав будь-яких доказів щодо створення йому перешкод у спілкуванні з дочкою з її боку як матері дитини. Вважає, що цей позов має штучний характер як захист від її позовних вимог у іншій справі про позбавлення батька дитини батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 .

Вбачається, що батьки дитини ОСОБА_4 не можуть знайти порозуміння з приводу участі саме батька, який проживає окремо від дитини, у спілкуванні з дочкою та участі у її вихованні. Тому кожен вважає винним у склавшійся ситуації саме іншу сторону.
Між тим, колегія вважає, що органом опіки та піклування, який покликаний захищати інтереси дитини, надано у справу висновок, згідно з яким ним підтримано вимоги ОСОБА_3 про усунення йому перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення побачень із нею на умовах, встановлених відповідно до рішення виконкому від 22.11.2018р. № 258/185 « Про визначення способу участі у вихованні малолітньої ОСОБА_4 та спілкуванні з нею».
Отже, колегія вважає, що саме такий доказ є найбільш об`єктивним, оскільки сторони наполягають на своїх суб`єктивних позиціях, з урахування особистих інтересів, емоцій, тому саме комісія може вирішувати виниклі питання найбільш сприятливим для дитини чином.
Відповідач у цій справі, наголошуючи на відсутності доказів з боку позивача у створенні йому перешкод, сама не надала у справу будь-яких доказів, що такі перешкоди нею не чиняться, хоча про їх наявність наразі і свідчить вказане рішення виконкому № 258/15 від 22.11.2018р. «Про визначення способу участі у вихованні малолітньої ОСОБА_5 та спілкуванні з нею».
У іншому випадку, орган опіки та піклування не втручався би у відносини батьків щодо дитини, якщо б це не потребувало відповідного рішення.

Тому колегія вважає, що суд правильно визнав позов частково обґрунтованим та визначив саме ті способи спілкування, які були обрані органом опіки та піклування, як такі, що відповідають стану дитини та її можливостям до продуктивного спілкування з батьком, що проживає окремо.
До того ж, відповідач рішення органу опіки та піклування не оскаржила, погодившись із наявністю з її боку перешкод та недосягненням домовленості з позивачем з цього питання.
Є зрозумілою позиція апелянта у цій справі, оскільки вона бажає позбавити батька батьківських прав, тому заперечує створення йому перешкод; та позивач, у свою чергу, намагається в такий спосіб захистити своє право на спілкування з дитиною.

Сторонами не надано у справу будь-яких даних про їх взаємодію щодо виховання дитини, а тому такі відносини мають бути врегульовані рішення органу опіки та піклування та/або судом. 
Колегія на теперішній час не вбачає підстав для того, щоб позбавити батька дитини ОСОБА_5 спілкування з нею, та відповідачем не доведено, що це буде не на користь дитини та не в її інтересах. Та таких доводів апеляційна скарга не містить, а тому правильних висновків суду не спростовує.

Зважаючи на все вище наведене, колегія у відповідності до вимог статті 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення. а оскаржуване рішення суду - без змін.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ (далі - Закон № 540-ІХ).

З змістом підпункту 3 пункту 12 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» вказаного Закону № 540-ІХ під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 384, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів. витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення. 

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 січня 2020 року у цій справі залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови складений 22 червня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.