Ухвала
Іменем України 
 
18 травня 2020 року
м. Київ
справа № 754/4948/14-ц
провадження № 61-5694ск20
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:  Воробйової І. А. (суддя-доповідач),                Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., розглянув касаційну скаргу   ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року про заміну сторони стягувача його правонаступником та постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,  
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 серпня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ПАТ  «Родовід Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 14 933,01 доларів США, заборгованість за процентами у розмірі 5 320,83 доларів США, 3% річних від суми простроченої заборгованості за кредитом та процентами у загальному розмірі 1 005,96 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у загальному розмірі 161 889,26 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог ПАТ «Родовід Банк»  відмовлено.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «Родовід Банк»   про визнання договору поруки припиненим задоволено.
Визнано припиненим договір поруки, укладений між ОСОБА_2 та                         ПАТ «Родовід Банк» від 30 листопада 2007 року.
У листопаді 2019 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду із заявою, в якій просив замінити вибулого стягувача - ПАТ «Родовід Банк» на його правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал» у справі № 754/4948/14-ц за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № _77.1/АА-00233.07.2.
Заява мотивована тим, що  22 травня 2019 року між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір № 14 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Родовід Банк» відступило                           ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі й за Договором кредиту № _77.1/АА-00233.07.2.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від                           26 лютого 2020 року, заяву ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено. Замінено вибулого стягувача ПАТ «Родовід Банк» на його правонаступника  -                       ТОВ «Вердикт Капітал».
26 березня 2020 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 , подано касаційну скаргу (надійшла 27 березня                      2020 року),  в якій, заявник посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.
Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
У травні 2020 року заявником усунуто недоліки.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що ПАТ ««Родовід Банк» пропустив строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документу до виконання.
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №640/7778/18, провадження                 №61-48585св18.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                     № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У відповідності до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Згідно із частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України, передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Перевіривши доводи касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Із оскаржуваних судових рішень, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.
Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, якуправонаступник замінив.
Аналогічні положення містяться у частині першій статті 442 ЦПК України.
Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Підставою правонаступництва є відступлення права вимоги відповідно до положень глави 47 ЦК України.
Правонаступництвом у виконавчому провадженні є заміна однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав його попередника до іншої особи, що раніше не брала участь у виконавчому провадженні. 
Підставою правонаступництва юридичної особи є, зокрема, й відступлення права вимоги за кредитними договорами, яке підтверджено документально.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України), може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно із статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Виходячи із приписів норм права, які регламентують спірні правовідносини, заміна осіб у окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Приймаючи до уваги положення статей 512, 514 ЦК України, статті 442 ЦПК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином чи правонаступництвом на стадії виконання судового рішення, відбувається вибуття кредитора. Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження. Оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, переходить і право бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним для розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України 
від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122 цс 13 та постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №2-230/11 провадження                                    №61-46230 св 18.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що 22травня 2019 року між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір № 14 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Родовід Банк» відступило                           ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі й за Договором кредиту № _77.1/АА-00233.07.2, врахувавши наведені норми права та правовий висновок Верховного Суду України та Верховного Суду, дійшов правильного висновку про задоволення заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження. 
Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.
З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки, касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Керуючись частиною четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року про заміну сторони стягувача його правонаступником та постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові. 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                             І. А. Воробйова
                                                                                                               
                                                                                                                          Р. А. Лідовець
                                                                                                                
                                                                                                                         Ю. В. Черняк