ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14 травня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/490/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:  
головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

при секретарі - Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:
від позивача: Пойденко О.С
від відповідача: не з`явився
від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні  в м. Одесі
апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест"
на ухвалу господарського суду Одеської області від 27.02.2020 про відмову у відкритті провадження, суддя в І інстанції Малярчук І.А., повний текст якої складено 27.02.2020 в м. Одесі
у справі № 916/490/20
за позовом: Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" 
до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса)
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" 
про скасування арештів      
ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 ПАТ «Фарлеп-Інвест» звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про скасування арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 6846831, накладений на квартиру ПрАТ «Фарлеп-Інвест» за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога (Семена Палія),108, кв.338, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АН №329364 від 22.01.2008р. Першого відділу ДВС Київського районного управління юстиції у м. Одесі; скасування арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 6846749, накладений на нежилі приміщення, що складають 8/100 частин цокольного поверху ПрАТ «Фарлеп-Інвест» за адресою: м. Одеса, вул. Армійська, 17-а, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АН №329364 від 22.01.2008р. Першого відділу ДВС Київського районного управління юстиції у м. Одесі.       
В обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилався на те, що він є власником зазначеного нерухомого майна, а також правонаступником ТОВ «ЦСС». 
В березні 2019 року позивачу випадково стало відомо про наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно обтяження під №6846831, а саме арешту нерухомого майна зареєстрованого 24.03.2008р. Третьою Одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АН №329364 від 22.01.2008р. Першого відділу ДВС Київського районного управління юстиції у м. Одесі. Так, рішенням господарського суду Одеської області від 11.06.2007р. по справі №30/56-07-1327 стягнуто з ТОВ ВКФ „ЦСС" на користь ВАТ „Укртелеком" в особі філії «Утел» інфляційні у сумі 629388,96грн., 3% річних у сумі 4668,93грн., витрати по сплаті держмита у сумі 6340грн. та витрати на ІТЗ судового процесу у сумі 118грн., у решті позову відмовлено. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.09.2007р. рішення господарського суду Одеської області від 11.06.2007р. по справі №30/56-07-1327 частково скасовано, в задоволенні позову ВАТ «Укртелеком» в особі філії «Утел» про стягнення з ТОВ ВКФ «ЦСС» 3% річних у сумі 4668,93 грн. та 6866,42 грн. інфляції відмовлено. 29.01.2008р. між ТОВ ВКФ «ЦСС» та ВАТ «Укртелеком» в особі філії «Утел» було укладено мирову угоду, яку сторони того ж дня направили для затвердження до господарського суду Одеської області. Обов`язки ТОВ ВКФ «ЦСС» перед ПАТ «Укртелеком» в особі філії «УТЕЛ», передбачені мировою угодою, були виконані належним чином, про що свідчить виписка з банківського рахунку ТОВ ВКФ «ЦСС» № НОМЕР_1 , надана на запит позивача АБ «Південний», а також лист Одеської філії ПАТ «Укртелеком» №952 від 02.10.2019р, яким стягувач підтверджує відсутність своїх майнових вимог щодо спору у справі №30/56-07-1327. На думку позивача, вищевказані факти свідчать про відсутність непогашених зобов`язань ТОВ ВКФ «ЦСС» перед ВАТ «Укртелеком» в особі філії «Утел», отже підстави для продовження дії арешту відсутні.
Крім того, позивач вказував, що правонаступником ДП «Утел» ВАТ «Укртелеком» є ПАТ «Укртелеком». 
Також ПАТ «Фарлеп-Інвест» зазначав, що 21.08.2019р., 04.09.2019р. та 15.10.2019р. звертався до господарського суду Одеської області зі скаргами на дії (бездіяльність) державного виконавця, які розглядались в рамках справи №30/56-07-1327, проте на кожну зі своїх скарг отримував відмови з формальних причин.
Таким чином, позивач вважає, що накладений арешт на майно порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, підстави для продовження обтяження на майно перестали існувати, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом звільнення майна з-під арешту.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.02.2020 у відкритті провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" про скасування арештів відмовлено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України.
Ухвала місцевого суду мотивована тим, що у даному випадку позивачем подано позов, у якому оспорюються бездіяльність органу державної виконавчої служби у виконавчому провадженні, відкритому на виконання рішення господарського суду Одеської області від 11.06.2007р. по справі №30/56-07-1327, стороною якого позивач не є внаслідок того, що не звертався до суду із заявою про визнання його правонаступником ТОВ «ВКФ «ЦСС», у зв`язку з чим даний позов не може бути розглянуто в порядку господарського судочинства, а належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, тому у господарського суду наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі за даним позовом.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ПАТ «Фарлеп-Інвест» звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Скаржник вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним установленням обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження доказів, в результаті чого висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції помилково встановлено, що заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, а даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Предметом спору, що зазначається в позовній заяві, є усунення перешкод в праві розпорядження нерухомим майном, що стало результатом накладення арешту відповідачем, але, в силу того, що відсутня ознака неправомірності дій суб`єкту владних повноважень - не є адміністративно-правовим спором. 
Наведене, на думку скаржника, свідчить про порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. 
Суд першої інстанції безпідставно зазначає, що позивачем подано позов, у якому оспорюються бездіяльність органу державної виконавчої служби у виконавчому провадженні, відкритому на виконання рішення господарського суду Одеської області від 11.06.2007р. по справі №30/56-07-1327. Натомість, позивач фактично визнає, що вимог стосовно визнання незаконними дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби у виконавчому провадженні ним не заявляється. Сама позовна заява також не містить вимог до органу державної виконавчої служби про вчинення певних дій або про утримання від здійснення дій.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги усі учасники судового процесу в порядку передбаченому ст. ст. 120, 121 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, проте відповідач та третя особа не скористалися наданим законом правом на участь своїх представників в засіданні суду.
Оскільки частиною 12 ст. 270 ГПК передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представників відповідача та третьої особи за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника скаржника, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частини першої статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 327 ГПК України).
При цьому гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.
Відповідно до статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Частиною першою статті 340 ГПК України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Водночас за змістом положень статей 2, 4 та 19 Кодексу адміністративного судочинства України до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Крім того, порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби встановлено Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Оскільки господарським процесуальним кодексом України не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця особами, які не є сторонами такого виконавчого провадження, то відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Подібний правовий висновок викладено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 815/2255/16 та від 27 березня 2019 року у справі № 823/359/18.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
За матеріалами позовної заяви, у даному випадку позивачем подано позов в якому оспорюються бездіяльність органу державної виконавчої служби у виконавчому провадженні, відкритому на виконання рішення господарського суду Одеської області від 11.06.2007р. по справі №30/56-07-1327, стороною якого позивач не є внаслідок того, що не звертався до суду із заявою про визнання його правонаступником ТОВ «ВКФ «ЦСС». Враховуючи, що позивач не набув у процесуальному порядку, передбаченому ГПК України, правонаступництва, він і не набув права на оскарження бездіяльності державного виконавця у порядку ст.339 ГПК України, на що товариству було вказано у постанові Південно-Західного апеляційного господарського суду від 14.01.2020р. по справі №30/56-07-1327. 
Відтак, з огляду на вказані приписи Закону України «Про виконавче провадження», скаржник - ПАТ «Фарлеп-Інвест», який оскаржує зазначені дії державного виконавця у межах справи № 30/56-07-1327 про стягнення коштів з боржника (ТОВ ВКФ «ЦСС») на користь стягувача (ВАТ «Укртелеком» в особі філії «Утел»), не є стороною вказаного виконавчого провадження.
Ураховуючи те, що ПАТ «Фарлеп-Інвест» не є стороною виконавчого провадження АН №329364 і не наділене правом на оскарження вказаних дій державного виконавця щодо винесення постанови про арешт майна боржника від  22.01.2008 в передбаченому Господарським процесуальним кодексом України порядку, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що даний позов не може бути розглянуто в порядку господарського судочинства, а належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, оскільки згідно з приписами частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України та частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» розгляд цієї заяви віднесено до юрисдикції адміністративних судів.
За таких обставин, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, доводи апеляційної скарги про підвідомчість цього спору (який стосується судового оскарження дій державного виконавця особою, яка не є стороною відповідного виконавчого провадження) господарським судам є необґрунтованими.
Наведений висновок щодо застосування норми права до спірних правовідносин викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 917/2267/14.
Частиною 4 ст. 236 ГПК України унормовано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального права на підставі встановлених судом фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що заява ПАТ «Фарлеп-Інвест» про скасування арешту нерухомого майна накладеного державним виконавцем  постановою про арешт майна боржника від 22.01.2008 у виконавчому провадженні АН № 329364 не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, а відноситься до юрисдикції адміністративних судів, звідси - оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі є такою, що прийнята з дотриманням норм процесуального права.          
Звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не спростував висновки суду першої інстанції, не довів порушення судом норм процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення. Також, апелянтом не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Посилання скаржника на неправильне застосування норм процесуального права під час винесення оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування зазначеного судового акту апеляційний господарський суд не вбачає.
Враховуючи викладене та беручи до уваги унормовані статтею 269 ГПК України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не припустився порушення або неправильного застосування норм процесуального права, отже, оскаржувана ухвала скасуванню або зміні не підлягає.
З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку  ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 2102 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 253, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Одеської області від 27 лютого 2020 у справі                   № 916/490/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" - без задоволення. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 14.05.2020.

Головуючий  суддя:                                                              Бєляновський В.В.

Судді:                                                                                  Богатир К.В.                                                                        
                                                
                                                                                      Філінюк І.Г.