ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 червня 2020 року

м.Харків

справа № 627/12/20

провадження № 22-ц/818/2877/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідач – ОСОБА_2 ,

третя особа – ОСОБА_3 

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 19 лютого 2020 року, постановлене під головуванням судді Каліберди В.А. в залі суду в місті Краснокутськ Харківської області, -
в с т а н о в и в:
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини.
Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 19 лютого 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто  з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову - з 10 січня 2020 року до закінчення навчання в Харківському національному педагогічному університеті імені Г.С. Сковороди, однак не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції та стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що дитина навчається за контрактом на 1 курсі Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди. Вартість навчання складає 13 460 грн. на рік, за користування гуртожитком слід сплачувати 500 грн. щомісячно, а за навчання англійської мови – 1590 грн. ОСОБА_1 зазначила, що наразі вона не працює, соціальної допомоги не отримує. А відповідач працює та отримує заробітну плату у розмірі 15 000 грн., тому має реальну можливість сплачувати аліменти на доньку у розмірі ј частини від всіх видів його заробітку.
ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, просив змінити рішення суду першої інстанції. Відповідач вважає, що наявні підстави для зменшення розміру стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/6 частини на 1/8 частину всіх видів заробітку відповідача або в твердій грошовій сумі – 1500 грн. щомісяця до досягнення дитиною 23 років за умови продовження навчання.
Разом з тим ОСОБА_2 апеляційну скаргу на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 19 лютого 2020 року не подавав.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 19 лютого 2020 року відповідачем не оскаржується, переглядається судом апеляційної інстанції лише в межах апеляційної скарги позивачки.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час у відповідача інша родина, на його утриманні перебуває малолітня дитина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визначаючи розмір аліментів на утримання повнолітньої доньки, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, розмір його доходів, наявність у нього на утриманні малолітньої доньки, стан його здоров`я, а також той факт, що відповідач і сам навчається в Харківському національному університеті сільського господарства імені О.М. Бекетова, за що сплачує кошти, тому відсутні підстави для стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки саме у тому розмірі, в якому просить позивачка та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх спільної повнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини всіх доходів відповідача.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 29 жовтня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 05 квітня 2006 року (а.с.6).
Від шлюбу сторони мають доньку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).
Згідно довідки Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди від 18.12.2019 №3064, ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання на першому курсі (а.с.7).
Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, оскільки ОСОБА_2 має можливість надавати матеріальну допомогу донці, а ОСОБА_3 потребує такої допомоги на період навчання. У зв`язку з цим позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти на час  навчання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.
Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 
1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 
2) продовження ними навчання; 
3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 
4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. 
Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 працює інженером з метрології у Приватному акціонерному товаристві «Девон» (а.с.52).
Розмір заробітної плати відповідача за період з жовтня 2019 року по грудень 2019 року складає 36 225 грн., по 12 075 грн. щомісячно.
ОСОБА_2 з 17 жовтня 2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (а.с.33). Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_4 (а.с.34)
Крім того згідно довідки Харківського національного університету сільського господарства імені О.М. Бекетова від 18 січня 2020 року №48, відповідач також є студентом 3 курсу, навчається за контрактною формою навчання, за 2019 рік ним сплачено 7 000 грн. (а.с.36).
Висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, - відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Посилання ОСОБА_1 на те, що відповідач має реальну можливість сплачувати аліменти на доньку у розмірі ј частини від всіх видів його заробітку, - не приймаються до уваги, оскільки з урахуванням вимог ст. 182 СК України, а також виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, - суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 19 лютого 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді:                                                                   С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук