Справа № 458/317/17                         Головуючий у 1 інстанції: Федитник І.Д. 
Провадження № 22-ц/811/1440/19                 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

               22 квітня 2020 року                                  м.Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого - судді Бойко С.М., суддів: Струс Л.Б., Левика Я.А., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 13 червня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

                            в с т а н о в и л а: 
У березні 2017 року публічне акціонерне товариство, яке в подальшому перейменоване на акціонерне товариство,  комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1  заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.03.2012 року у розмірі 24023 грн. 78 коп., з яких станом на 28.02.2017 року: 647 грн. 29 коп. - заборгованість за кредитом; 17896 грн. 31 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3860 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1120 грн. 18 коп. - штраф (процентна складова).
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до вказаного вище кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Зазначає, що право зміни кредитного ліміту врегульоване п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з якими, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до п.2.1.1.2.4.Умов та Правил надання банківський послуг.
Звертає увагу, що своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердив, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, затвердженими наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, викладеними на банківському сайті, становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг. 
Заочним рішенням Турківського районного суду Львівської області від 13 червня 2017 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 у користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 29.03.2012 року в сумі 24023 грн. 78 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн., а всього: 25623 грн. 78 коп.
Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 02 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Турківського районного суду Львівської області від 13 червня 2017 року залишено без задоволення.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.
Апелянт зазначає, що дійсно отримував кредит на платіжну картку в межах ліміту у розмірі 300 грн., який вже давно погасив, а тому вважає безпідставними доводи позивача та висновки суду про встановлення заборгованості за кредитом у розмірі 647 грн. 29 коп. 
Крім того, звертає увагу, що термін дії картки становив один рік, а тому кінцевим терміном повернення боргу є 29.03.2013 року, відтак, звернувшись до суду із вказаним позовом, позивач пропустив строк позовної давності.
Апелянт вважає, що суд безпідставно відмовив йому у застосуванні наслідків спливу позовної давності, про застосування яких він просив у заяві про перегляд заочного рішення суду.
Також вважає незаконним нарахування процентів, пені та штрафних санкцій поза межами строку дії картки. 
Крім того, зазначає, що не читав і не підписував Умови і Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, Тарифи банку, а отримуючи кредитну картку, погодився лише на отримання кредиту в сумі не більше 300 грн.
У липні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, окрім доводів, які за своїм змістом є аналогічними доводам позовної заяви, звертає увагу, що банком ведеться облік відкритого ОСОБА_1 карткового рахунку по картці «Універсальна», по якій присвоєно референс договору №SAMDN5000060572055, під який ОСОБА_1 отримав в користування картку № НОМЕР_1 із строком дії 04/15, що підтверджується сторінками робочого програмного комплексу банку, на яких відповідач сфотографований з отриманою карткою, а тому позовні вимоги заявлені в межах позовної давності.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Згідно з розпорядженнями голови Львівського апеляційного суду від 18 березня 2020 року №05.25/2020 та 31 березня 2020 року №05.25/2020, на підставі рішення зборів суддів Львівського апеляційного суду від 18 березня 2020 року, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, вирішено тимчасово, з 19 березня до 24 квітня 2020 року, не розглядати справи у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинити їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. 
Однак, зазначені обмеження не стосуються, зокрема, цивільних справ, які призначені до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, а також у разі подання заяв учасниками про розгляд справи у їх відсутність.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 15.04.2020 року, є дата складення повного судового рішення - 22.04.2020 року.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Враховуючи викладене й те, що у підписаній відповідачем анкеті-заяві від 29.03.2012 року не визначено розміру та підстав стягнення з позичальника процентів за користування кредитними коштами, пені, комісії та інших штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання, колегія суддів, із урахуванням наведених вище норм матеріального права та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), дійшла висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування кредитом, пені та комісії, а також штрафів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19) зробила правовий висновок, згідно із яким, Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Отже, позивач має право лише на стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 647 грн. 29 коп., яка підтверджена наявним в матеріалах справи розрахунком.
Доводи апелянта про сплив позовної давності до заявлених позивачем вимог щодо стягнення вказаної заборгованості за тілом кредиту колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачем надано скріншоти робочих сторінок програмного комплексу АТ КБ «Приватбанк», за яким ведеться облік відкритого ОСОБА_1 карткового рахунку по картці «Універсальна», по якій присвоєно референс договору №SAMDN5000060572055, під який ОСОБА_1 отримав в користування картку № НОМЕР_1 із строком дії 04/15.
Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позову - лише в частині стягнення з відповідача у користь позивача заборгованості за кредитом в розмірі 647 грн. 29 коп., з наведених вище мотивів, а тому апеляційна скарга відповідача також підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» (3%) та звільненням ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ухвали суду від 29.05.2019 року, з відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 48 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Турківського районного суду Львівської області від 13 червня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  (с.Ільник, Турківський район, Львівська область, РНОКПП НОМЕР_2 ) у користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором №б/н від 29 березня 2012 року у розмірі 647 гривень 29 копійок.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1  (с.Ільник, Турківський район, Львівська область, РНОКПП НОМЕР_2 ) у користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, ЄДРПОУ 14360570) судові витрати в розмірі 48 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 22 квітня 2020 року.

Головуючий:                                                         Бойко С.М.

Судді:                                                                 Струс Л.Б.
       
                                                                       Левик Я.А.