ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 червня 2020 року           справа №200/2331/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Компанієць І.Д., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року у справі № 200/2331/20-а (головуючий І інстанції Логойда Т.В., повний текст складено 02.04.2020 року в м. Слов`янськ  Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні,-

                                                      УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (надалі – відповідач), в якому просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні з 07 листопада 2019 року по день ухвалення судового рішення з розрахунку середньоденної заробітної плати 2444,78 грн. (а.с. 1-2).
В обґрунтування позову зазначено, що станом на день звільнення з посади судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області відповідач не здійснив виплату всіх належних йому сум. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року, позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні з 02 квітня 2019 року по 06 листопада 2019 року - день ухвалення судового рішення. Але, до теперішнього часу відповідач ніяких заходів щодо здійснення з ним розрахунку та виплати належних при звільненні сум не приймає, тому вважав, що відповідач на підставі ст. ст. 116 та 117 Кодексу законів про працю України має сплатити йому відшкодування за час затримки розрахунку за весь час затримки - з дня, наступного після винесення судом рішення (07 листопада 2019 року) по день фактичного розрахунку, а якщо на час розгляду справи відповідач не проведе з ним розрахунок - по день ухвалення судового рішення в даній справі.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 37-39)
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, вважає рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто, в даному випадку це не є застосування повторно вимог статті 117 КЗпП України до одного і того ж звільнення, а вимога про стягнення компенсації по день фактичного розрахунку, адже відповідач до теперішнього часу повного розрахунку не здійснив. Наголошує, що те що рішення суду про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу знаходиться на примусовому виконанні, жодним чином не свідчить про те, що позивач втратив право на компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні (а.с. 44).
Справа розглянута у порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.
12 вересня 2018 року наказом голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 12-к скасовано наказ від 13 липня 2012 року № 13-к про відрахування судді ОСОБА_1 16 липня 2012 року зі штату вказаного суду у зв`язку з порушенням присяги; наказано вважати ОСОБА_1 таким, що приступив до виконання обов`язків судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з 13 вересня 2018 року; продовжено виплачувати ОСОБА_1 раніше встановлену щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 60 % посадового окладу як такому, що має стаж роботи станом на 16 липня 2012 року 28 років 07 місяців 06 днів; наказано відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 17 липня 2012 року.
Підставами для винесення зазначеного наказу голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2018 року № 12-к була заява ОСОБА_1 , рішення Верховного Суду України від 01 лютого 2018 року № 800/341/17 (П/9901/18/18) та рішення Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_1 № 15073/13 від 19 січня 2017 року (а.с.5). 
Але, заробітна плата за час вимушеного прогулу не була виплачена, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся з позовом до Донецького окружного адміністративного суду.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року у справі №200/13312/18-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, третя особа Державна судова адміністрація України, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено, зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року включно, зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області здійснити сплату єдиного соціального внеску з нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року включно.
Наказом Голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області №4-к від 01 квітня 2019 року, згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 14 березня 2019 року №757/0/15-19 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України», пунктом 4 статті 24, статті 115 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,статтею 24 Закону України «Про відпустки» відраховано ОСОБА_1 , суддю Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за вчинення істотного дисциплінарного проступку та наказано виплатити йому компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 13 вересня 2018 року по 01 квітня 2019 року тривалістю 1 робочий день (а.с. 7).
Наказом Голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2019 року №6-к внесено зміни до наказу від 12 вересня 2018 року «12-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », а саме викладено пункт 5 в такій редакції: «5. Взяти до уваги, що суддя ОСОБА_1 має щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 70% посадового окладу як такий, що має стаж роботи на посаді судді станом на 13 вересня 2018 року 34 роки 3 місяці 2 дні», та наказано відділу платного-фінансової діяльності бухгалтерського обліку та звітності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області здійснити виплату ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року у відсотках: з 17 липня 2012 року по 09 червня 2014 року 29 років 11 місяців 29 днів, 60 відсотків; з 10 червня 2014 року по 12 вересня 2018 року 34 роки 3 місяці 2 дні, 70 відсотків (а.с. 6).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року в справі №200/9642/19-а, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року, позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні задоволено: стягнуто з відповідача на його користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні з 02 квітня 2019 року по 06 листопада 2019 року у розмірі 366 717 грн.
Задовольняючи позов суд виходив з того, що оскільки позивача було звільнено 01 квітня 2019 року, а заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року йому не виплачена, тому відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню з 02 квітня 2019 року по день прийняття даного судового рішення (06 листопада 2019 року) (а.с. 8-11).
Компенсацію за затримку розрахунку при звільненні обчислено виходячи з середньоденної заробітної плати за останні повні календарні місяці роботи 2444,78 грн.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову в даній справі виходив з того, що відповідно до рішення у справі №200/9642/19-а, яке набрало законної сили 25 лютого 2020 року, відповідач вже поніс відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, яка передбачена ст. 117 Кодексу законів про працю України. Застосування положень ст. 117 вказаного Кодексу до одного і того ж звільнення та до тих же складових заробітної плати за наступний бажаний позивачем період після ухвалення зазначеного судового рішення суперечить вимогам законодавства та є недопустимим.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Як встановлено матеріалами справи, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року у справі №200/9642/19-а, яке набрало законної сили 25 лютого 2020 року, права позивача на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні захищені по день ухвалення рішення – 06 листопада 2019 року. 
Разом з тим статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Зазначеними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Аналогічну правову позицію з цього питання висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17.
Таким чином, не виплачуючи позивачу компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, як це передбачено чинним законодавством, відповідач порушив конституційні права позивача на оплату праці у розмірах, передбачених законодавчими актами, у зв`язку із чим відповідач зобов`язаний сплатити відшкодування за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.
А відтак, з відповідача на користь позивача, з урахуванням судових рішень по справах №200/13312/18-а та №200/9642/19-а, підлягає стягненню компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з 07 листопада 2019 року по 09 червня 2020 року.
Як вбачається зі змісту наявної в матеріалах справи довідки Державної судової адміністрації в Донецькій області №1221 від 22 липня 2019 року, за 2 останні місяці перед звільненням позивачу було нараховано грошове забезпечення в розмірі 97 791,00 грн. (лютий 2019 року - 48985,50 грн. та березень 2019 року - 48985,50 грн.), а відтак середньоденна заробітна плата, з урахуванням кількості робочих днів за повні календарні місяці (лютий 2019 року - 20 днів та березень 2019 року - 20 днів) становить 2 444,78 грн. 
Суд зазначає, що згідно листа Міністерства соціальної політики України від 08 серпня 2018 року №78/0/206-18 про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік, кількість робочих днів становить: листопад – 21 день, грудень – 21 день.
Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 29 липня 2019 року №1133/0/206-19 про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік, кількість робочих днів становить: січень – 21 день, лютий – 20 днів, березень – 21 день, квітень – 21 день, травень – 19 днів, червень – 20 днів.
Таким чином сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає до стягнення з ТУ ДСА України в Донецькій області становить: 359 382,66 грн. (147 днів, з яких листопад – 17 днів, грудень – 21 день, січень – 21 день, лютий – 20 днів, березень – 21 день, квітень – 21 день, травень – 19 днів, червень – 7 днів * 2 444,78 грн.).
Таким чином, оскільки Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Донецькій області порушено право ОСОБА_1 на отримання компенсації за затримку розрахунку при звільненні та це порушення встановлене рішенням суду, судова колегія вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні з 07 листопада 2019 року по день ухвалення судового рішення.
Пунктом 1 частини 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому рішення підлягає скасуванню.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року у справі № 200/2331/20-а – задовольнити.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року у справі № 200/2331/20-а - скасувати.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні – задовольнити.
Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (місцезнаходження: м. Слов`янськ, вул. Добровольського,2, код ЄДРПОУ 26288796) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) компенсацію за затримку розрахунку при звільненні з 07 листопада 2019 року по 09 червня 2020 року у розмірі 359 382,66 (триста п`ятдесят дев`ять тисяч триста вісімдесят дві) гривні, 66 коп.
Постанова у повному обсязі складена 09 червня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, але не менше строку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, щодо запобігання поширення короновірусної хвороби (COVID-19).

Головуючий суддя                                                                                            Л.В. Ястребова

Судді                                                                                                                  І.Д. Компанієць

                                                                                                                           І.В. Сіваченко