ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 р.	Справа № 520/8964/18	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Сіренко О.І.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання   Ковальчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., повний текст складено 29.01.19 року по справі № 520/8964/18
          за позовом             Харківськї міської ради в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю           
          до            ОСОБА_1                                 
          про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківська міська рада в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд: -зобов`язати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , інн НОМЕР_1 ), власними силами або за власний рахунок знести самочинно побудовані житловий будинок літ "А-2", площею 228 кв. м., веранду літ "а", веранду літ "а2", гараж літ "Б" по 2-му проїзду Звенигородському,13 у м. Харкові; - стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь Харківської міської ради.
В обґрунтування позову зазначив, що вказаний об`єкт є самочинним будівництвом, споруджений без отримання дозвільних документів у зв`язку з чим підлягає знесенню.
23 січня 2019 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що  суд першої інстанції порушив при прийнятті рішення  норми матеріального та процесуального права, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. Стверджує, що вимоги припису № 370-Пр-У від 08.05.2018 є не виконаними, що є порушенням пп. «б» п. 3 ч. 3 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», абз. 3 пп. 3 п. 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою КМУ від 23.05.2011 № 553. 
21 травня 2019 року  постановою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю - задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 січня 2019 року по справі № 520/8964/18 скасовано. Позовну заяву Харківської міської ради в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю до ОСОБА_1 залишено без розгляду.
23 квітня 2020 року ухвалою Верховного Суду постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2019 року  скасовано. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідача, наполягаючи на законності  та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване  рішення без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню  з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі направлення для проведення позапланового заходу державного контролю від 19.04.2018 року № 370-н та звернення ОСОБА_1 від 16.04.2018, працівниками Інспекції проведено позапланову перевірку дотримання суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті, розташованому за адресою: м. Харків, Звенигородський 2-гий проїзд,13, за результатами якої складено акт № 370-А.
Перевіркою встановлено наявність самочинно збудованих ОСОБА_1 об`єктів: будинок "А-2" площею 228 м.кв.м, веранда "а", веранда "а1", веранда "а2", гараж "Б" без документа, що надає право на виконання будівельних робіт, що є порушенням п.1 ч.1 ст.34, ч.1, 2 ст.36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", абз.2 п.5, п.13 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011        № 466.
Виявлені обставини були кваліфіковані Інспекцією як порушення та підстави для видання припису №370-ПР-У від 08.05.2018 року, згідно з яким вимагалось у термін до 08.07.2018 року усунути факт самочинного будівництва.
Під час виходу працівниками Інспекції на об`єкт: "Домоволодіння по Звенигородському 2-му проїзду,13 у м. Харкові" (направлення для проведення планового (позапланового ) заходу строком дії з 18.07.2018 по 31.07.2018 ) з приводу перевірки виконання вимог припису №370-ПР-У від 08.05.2018 року було виявлено відсутність суб`єкта містобудування (котрий має відношення до даного об`єкта), про що складено доповідну записку від 31.07.2018 р. на ім`я Начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Гоцуляк К.О.
Зі змісту доповідної записки вбчачається, що у зв`язку із відсутністю суб`єкта містобудування (уповноважених представників) не вдалося за можливе провести перевірку у відповідності до вимог п.9 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (затверджений постановою КМУ від 23.05.2011р. №553; далі за текстом - Порядок №553).
22.08.2018р. Начальником Інспекції на ім`я заступника директора - начальника відділу правового забезпечення Департаменту територіального контролю Харківської міської ради було подано службову записку, в якій викладено хронологію перебігу подій з перевірки домоволодіння відповідача, констатацією порушень законодавства з питань містобудування та пропозицією звернення до суду з вимогою про знесення об`єкту самочинного будівництва.
Вважаючи, що самочинно побудовані житловий будинок літ "А-2", площею 228 кв. м., веранду літ "а", веранду літ "а2", гараж літ "Б" по 2-му проїзду Звенигородському,13 у м. Харкові підлягають знесенню, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що будинок зведений на належній відповідачу на праві власності земельній ділянці, спорудження будинку узгоджується з цільовим призначенням земельної ділянки, відсутні докази спорудження будинку з істотним недотриманням будівельних норм.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Спірні відносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», який встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, Законом України «Про архітектурну діяльність», який визначає правові та організаційні засади здійснення архітектурної діяльності і спрямований на формування сприятливого життєвого середовища, досягнення естетичної виразності, економічної доцільності і надійності будинків, споруд та їх комплексів.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про архітектурну діяльність» законодавство про архітектурну діяльність складається з Конституції України, законів України «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», цього Закону та інших нормативно-правових актів. 
Статтею 10 наведеного Закону передбачено, що для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури, додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції, здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, визначені  ст. 6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
Пунктом 1 ч.1 ст.34 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч.1 ст.35 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” після набуття права на земельну ділянку та відповідно до її цільового призначення замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, з повідомленням органу державного архітектурно-будівельного контролю.
Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.
Таким чином, право на проведення будівельних робіт стосовно об`єкта класу наслідків “СС1” набувається особою за подією подання відповідного повідомлення до владного суб`єкта безвідносно до факту внесення відомостей за таким повідомленням до Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі за текстом – Єдиний реєстр).
Правильність вказаного тлумачення підтверджується змістом ч. 4 ст. 37 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, з якої витікає, що повноваження на прийняття владним суб`єктом рішення про відмову у видачі дозволу на виконання будівельних робіт  надано виключно відносно 1) об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) наслідками, 2) об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з значними (СС3) наслідками, 3) об`єктів будівництва, що підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України "Про оцінку впливу на довкілля", 4) підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд.
За правилами ч.5 ст.32 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” усі об`єкти поділяються за такими класами наслідків (відповідальності): незначні наслідки - СС1; середні наслідки - СС2; значні наслідки - СС3.
Відповідно до ч.6 ст.32 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” віднесення об`єкта до певного класу наслідків (відповідальності) здійснюється проектною організацією за погодженням із замовником будівництва.
Факт належності будівлі у домоволодінні відповідача до об`єкту класу наслідків “СС1” сторонами не заперечується.
На підставі викладеного, колегія суддів враховує наведене у п. 2 Порядку №466 визначення будівельних робіт як: 1) робіт з нового будівництва, 2) реконструкції, 3) реставрації, 4) капітального ремонту.
Відповідно до п. 5 Порядку № 466 будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та: подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта; видачі замовнику дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.
За приписами п. 15 Порядку №466 у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання наведених у надісланому повідомленні недостовірних даних, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень, право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, підлягає скасуванню відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю.
Аналізуючи положення наведених вище норм права, колегія суддів дійшла висновку, що право особи на проведення будівельних робіт відносно об`єкту класу наслідків "СС1" спочатку виникає у безумовному порядку за подією подання повідомлення про початок робіт (або одержання паспорту забудови) та безвідносно до внесення будь-якої інформації до Єдиного реєстру документів, а у подальшому може бути припинене за письмовим рішенням владного суб`єкта у випадку зазначення у надісланому повідомленні недостовірних даних, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом з підстав: 1) ведення будівництва на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, 2) ведення будівництва без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, 3) ведення будівництва без належно затвердженого проекту, 4) ведення будівництва без будівельного паспорта, 5) скасування містобудівних умов та обмежень.
Окрім того, стверджуючи про неодержання відповідачем, як власником земельної ділянки, документа про право на початок будівництва, позивач - Інспекція, поміж тим, не з`ясувала достеменно дати початку спорудження будинку.
У той же час, застосування до спірних правовідносин положень Порядку №466 та юридичних наслідків неодержання особою дозволу на початок будівництва можливо лише у тому випадку, коли будівництво було розпочато після дати набрання чинності згаданою Постановою Уряду України.
Згідно з ч.1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.
У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.
Отже, лише внаслідок невиконання вимог, встановлених у приписі орган Державного архітектурно-будівельного контролю звертається до суду з позовом про знесення самочиннозбудованого об`єкта, в той же час, таке знесення відбувається за умови, що перебудова такого об`єкта самочинного будівництва є неможливою.
Таким чином, суду повинні бути надані докази того, що будівельні роботи, виконані позивачем, суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб, істотно порушують будівельні норми, а також докази неможливості перебудови такого об`єкту з метою усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб чи істотного порушення будівельних норм.
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Згідно з ч.7 наведеної статті у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Отже, ознаками самочинного будівництва є відсутність належного дозволу чи належно затвердженого проекту для будівництва; об`єкт нерухомого майна збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети у встановленому порядку; створення об`єкта з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Кожна із зазначених ознак є самостійною і достатньою для того, щоб визнати об`єкт нерухомого майно самочинним будівництвом.
Колегія суддів зазначає, що для задоволення позову про зобов`язання знести самочинне будівництво необхідно встановити наявність таких фактів як:
- неможливість перебудови об`єкту;
- або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.
Проте, у даній справі позивачем не надано доказів неможливості перебудови об`єкта або відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.
Крім того, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Проте, рішення суду щодо проведення перебудови відсутнє.
Матеріали справи не містять доказів спорудження будинку з істотним недотриманням будівельних норм.
Доказів порушення зведеним будинком суспільних інтересів або прав інших осіб матеріали справи також не містять.
При цьому, з рішення Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області XXXIV сесії V скликання від 03.09.2010р. вбачається, що продовження існування об`єкта будівництва у домоволодінні відповідача не порушує інтересів територіальної громади.
Колегія суддів звертає увагу на те, що знесення самочинного  будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції,  викладеній в постановах Верховного Суду від 06.03.2019 року по справі №814/2645/15 (провадження №К/9901/12518/18), по справі №810/5680/15 (провадження №К/9901/14299/18), що  в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.
Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги щодо  помилковості висновків суду першої інстанції. 
Відповідно до ч.2   ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені       Конституцією       та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна повести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В даному випадку відповідач, як суб`єкт владних повноважень,  не довів необхідності знесення побудованих   ОСОБА_1 на власній земельній ділянці житлового будинку, веранд та  гаражу.
Доводи апелянта про необхідність знесення самочинно побудованих ОСОБА_1 об`єктів колегія суддів відхиляє, з огляду на наявність у відповідача речового права на земельну ділянку, належності вказаних об`єктів до класу наслідків “СС1” та відсутності доказів спорудження об`єктів з істотним недотриманням будівельних норм або порушення  суспільних інтересів.
Отже, доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
За змістом  п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Крім зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах інтерес фізичної особи - громадянина на використання належної на праві приватної власності земельної ділянки та розміщеної на ній житлової будівлі не виключається з-під охорони за ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі за текстом – Конвенція) та ст.1 Протоколу Першого до Конвенції.
Такий інтерес особи у даному випадку (збереження об`єкту будівництва) є конкретним, чітко сформульованим і має з достатньою визначеністю окреслені у часі параметри.
Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право вільно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Заявлена ж Інспекцією вимога спрямована на припинення фізичного існування речі матеріального світу – житлового будинку, тобто на знищення будинку як такого.
За умови недоведеності Інспекцією виникнення реальної загрози від об`єкту будівництва правам та інтересам інших осіб, Державі або суспільства у цілому заявлена вимога не забезпечує дотримання згаданого вище балансу.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції  про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1  ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1  ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1  ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.
Згідно  ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в задоволенні позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради залишити без задоволення.
          Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 року по справі № 520/8964/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.І. Сіренко	
Судді	   	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  24.06.2020 року