ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4252/20 Справа № 176/2065/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Павловська І. А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
                        ОСОБА_1 , 

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року у справі за позовом Комунального підприємства “Жовтоводськтепломережа” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію, - 

ВСТАНОВИЛА: 

У вересні 2018 року КП “Жовтоводськтепломережа” звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію (а.с. 4-8).
В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що відповідно договору купівлі- продажу нежилого приміщення від 19 грудня 2012 року ОСОБА_1 є одноособовим власником нежитлового приміщення загальною площею 40,9 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1 . У період часу з 29 липня 2009 року по 19 грудня 2016 року ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність у якості фізичної особи- підприємця. 30 вересня 2013 року між сторонами укладено договір №401/13 купівлі-продажу теплової енергії. Відповідно розділу І зазначеного договору постачальник зобов`язується продавати (постачати) споживачеві теплову енергію у відповідності умовами договору, а споживач зобов`язується своєчасно проводити оплату за спожиту теплову енергію за затвердженими тарифами в строки , передбачені договором. В період з жовтня 2014 року по 31 березня 2017 року позивач надав у належне відповідачу на праві приватної власності нежитлове приміщення теплову енергію на загальну суму 25650,50 грн. В свою чергу відповідач взяті на себе зобов`язання в частині оплати за постачання теплової енергії не виконав внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 63 352,67 грн. з яких: заборгованість за теплову енергію (основний борг) в сумі 25650,50 грн. за період з 01 жовтня 2013 року по 31 березня 2017 року, 10 414,14 грн. – інфляційних втрат, 1637,53 грн. – 3% річних та 25650,50 грн. – пеня. 
Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь 63 352,67 грн. з яких: заборгованість за теплову енергію (основний борг) в сумі 25650,50 грн. за період з 01 жовтня 2013 року по 31 березня 2017 року, 10 414,14 грн. – інфляційних втрат, 1637,53 грн. – 3% річних та 25650,50 грн. – пеня.
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року заявлені позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» 63 352 (шістдесят три тисячі триста п`ятдесят дві) гривні 67 копійок з яких: - 25650,50 грн. - заборгованість за теплову енергію (основний борг) за період з 01 жовтня 2013 року по 31 березня 2017 року, - 10 414,14 грн. – інфляційних втрат, - 1637,53 грн. – 3% річних, - 25650,50 грн. – пеня.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с. 218-220/.
Не погоджуючись з вказаним рішенням  ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, провадження у справі закрити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: щодо визначення суб`єктної юрисдикції справи (а.с. 235-240).
КП «Жовтоводськтепломережа» своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористалось.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року  в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.
Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи заявлені позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем, яка не виконує належним чином свої зобов`язання за договором поставки теплової енергії щодо своєчасного та у повному обсязі сплати заборгованості постачальнику теплової енергії КП «Жовтоводськтепломережа» що є підставою для примусового стягнення суми заборгованості, у розмірі 25 650,50 грн.за період з 01.10.2013 року по 31.03.2017 року (коли ОСОБА_1 була власником нежитлове приміщення загальною площею 40,9 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1 ). 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору купівлі- продажу нежилого приміщення від 19 грудня 2012 року ОСОБА_1 є одноособовим власником нежитлового приміщення загальною площею 40,9 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1 .
У період часу з 29 липня 2009 року по 19 грудня 2016 року ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність у якості фізичної особи-підприємця. Відповідно інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 19 грудня 2016 року припинено державну реєстрації підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с.14-15).
30 вересня 2013 року між КП «Жовтоводськтепломережа» та ОСОБА_1 укладено договір № 401/13 купівлі-продажу теплової енергії. Відповідно розділу І зазначеного договору постачальник зобов`язується продавати (постачати) споживачеві теплову енергію у відповідності умовами договору, а споживач зобов`язується своєчасно проводити оплату за спожиту теплову енергію за затвердженими тарифами в строки, передбачені договором (а.с.16-17). Договір укладено строком з 30.09.2013 року до 31.12.2014 року, а в частині проведення розрахунків за теплову енергію- до їх повного здійснення.
Розрахунки проводяться у грошовій формі відповідно до встановлених тарифів, строк оплати – до 10 числа місяця , що настає за розрахунковим.
Споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням пені в розмірі одного відсотка простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше 100 % боргу загальної суми (п.3.5 договору).
В період з жовтня 2014 року по 31 березня 2017 року Позивач поставив (надав) у належне Відповідачу на праві приватної власності нежитлове приміщення теплової енергії (послуг з централізованого опалення), згідно Договору № 401/13, на загальну суму 25 650 (двадцять п`ять тисяч шістсот п`ятдесят) грн. 50 коп.,що підтверджується відповідними рахунками, а саме: - рахунок № НОМЕР_1 від 31.10.2014 р. на суму 296,89 грн.; - рахунок № НОМЕР_2 від 26.11.2014 р. на суму 717,50 грн.; - рахунок № 14-000914 від 26.12.2014 р. на суму 1 581,86 грн.; - рахунок № НОМЕР_3 від 28.01.2015 р. на суму 1 833,19 грн.; - рахунок № НОМЕР_4 від 27.02.2015 р. на суму 1 419,24 грн.; - рахунок № НОМЕР_5 від 26.03.2015 р. на суму 1 367,62 грн.; - рахунок № НОМЕР_6 від 29.10.2015 р. на суму 399,50 грн.; - рахунок № НОМЕР_7 від 26.11.2015 р. на суму 1 325,88 грн.; - рахунок № НОМЕР_8 від 28.12.2015 р. на суму 1 774,84 грн.; - рахунок № НОМЕР_9 від 25.01.2016 р. на суму 2 712,48 грн.; - рахунок № НОМЕР_10 від 29.02.2016 р. на суму 1 611,34 грн.; - рахунок № НОМЕР_11 від 26.02.2016 р. на суму - 83,72 грн. (корегування); - рахунок № НОМЕР_12 від 28.03.2016 р. на суму 1 192,39 грн.; - рахунок № НОМЕР_13 від 30.11.2016 р. на суму 1 545,35 грн.; - рахунок № НОМЕР_14 від 28.12.2016 р. на суму 2 152,83 грн.; - рахунок № НОМЕР_15 від 10.01.2017 р. на суму -388,80 грн. (корегування); - рахунок № НОМЕР_16 від 31.01.2017 р. на суму 2 548,91 грн.; - рахунок № НОМЕР_17 від 28.02.2017 р. на суму 2 242,53 грн.; - рахунок № НОМЕР_18 від 31.03.2017 р. на суму 1 459,81 грн.
Відповідні рахунки надсилалися позивачем на адресу відповідача, за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 , однак були повернуті на адресу позивача із позначкою «За закінченням терміну зберігання».(а.с.80-93).
У відповідності із ст. 19 Закону України “Про теплопостачання” споживач повинен щомісячно здійснювати сплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно п. 18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (затверджених Постановою КМ України № 630 від 21.07.2005р.), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Частиною 4 статті 319 ЦК України передбачено: власність зобов`язує. Тобто, власник не тільки володіє, користується та розпоряджається належним йому на праві приватної власності майном, але також несе витрати по його утриманню. Також, власник приміщення визначений статтею 1 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” - це фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням, зареєстроване в установленому законом порядку.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
Відповідно копії Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення загальною площею 40,9 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1 з 18 квітня 2017 року відповідно договору дарування перебуває у власності іншої особи (а.с.79).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем, яка не виконує належним чином свої зобов`язання за договором поставки теплової енергії щодо своєчасного та у повному обсязі сплати заборгованості постачальнику теплової енергії КП «Жовтоводськтепломережа» що є підставою для примусового стягнення суми заборгованості, у розмірі 25 650,50 грн. за період з 01.10.2013 року по 31.03.2017 року (коли ОСОБА_1 була власником нежитлове приміщення загальною площею 40,9 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1 ).
Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Відповідно до п. 3.5 Договору № 401/13, споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням пені в розмірі одного відсотка простроченого платежі за кожен день прострочення, але не більше 100% боргу загальної суми.
Враховуючи вищевикладені норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені у розмірі згідно наданого позивачем розрахунку.
Отже, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог КП «Жовтоводськтепломережа».
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції допущено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: щодо визначення суб`єктної юрисдикції справи є безпідставними виходячи з наступного.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають зокрема при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 19 грудня 2016 року припинено державну реєстрації підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с.14-15).
Зокрема, відповідно до статей 51, 52, 598–609 ЦК, частини 8 статті 4 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців” однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності – фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Так, з матеріалів справи вбачається, що КП «Жовтоводськтепломережа» звернулося до Довтоводського міського суду Дніпропетровської області 14 вересня 2018 року з позовом, тобто після внесення даних до реєстру про припинення ФОП ОСОБА_1 , а отже вимоги були пред`явлені саме до фізичної особи ОСОБА_1 .
Між тим, вимоги договору про постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пару укладеного з фізичною особою-підприємцем зумовлені тим, що даний договір був укладений на час здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності, тоді як на час звернення з позовними вимогами відповідач її припинив, отже в силу вищевказаних норм законів зобов`язання за укладеним договорам залишаються за фізичною особою ОСОБА_1 .
Таким чином, колегія суддів робить висновок про те, що якщо стороною спору про надання комунальних послуг є громадянин як фізична особа – власник об`єкта нерухомого майна, який мав статус суб`єкта підприємницької діяльності, але втратив цей статус на будь-якій стадії судового розгляду, то зміна статусу не зумовлює наслідків у вигляді зміни юрисдикційності такої справи і відповідно – закриття провадження у ній, оскільки на час відкриття місцевим судом цивільного провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду, оскільки у даному спорі вказана особа виступає як фізична особа – власник нерухомого майна, а не суб`єкт підприємницької діяльності. 
Виходячи із суб`єктного складу даних правовідносин на день пред`явлення позову колегія суддів вважає за можливим розглядати даний спір в порядку цивільного судочинства.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року – залишити без змін.        

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко                                                                 
                                                                       М.О. Макаров