ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/4797/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 червня 2020 року                                                                        м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії,

                                                         В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просив:
-             визнати бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України Київської області протиправною у непризначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зменшенням пенсійного віку на 8 років;
-             зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Київської області призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зменшенням пенсійного віку на 8 років з 04.10.2015.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України Київської області протиправною у непризначені ОСОБА_1 пенсії за віком, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зменшенням пенсійного віку на 8 років.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Київської області призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зменшенням пенсійного віку на 8 років з 10.07.2019 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Залісся Чорнобильського району Київської області, що підтверджується копією його свідоцтва про народження № НОМЕР_2 , виданого 26.10.1963, та копією паспорту. Одразу після закінчення школи навчався у Київському політехнікумі зв`язку з 01.09.1985 (наказ № 124 від 28.08.1985), що підтверджується копією трудової книжки, довідкою від 23.09.2015 видана виконкомом Новозаліської сільської ради Бородянського району Київської області, копією диплому серії НОМЕР_3 виданого 29.04.1988, копією виписки з семестрових і екзаменаційних відомостей до диплому від 29.04.1988. Постійно проживав зі своїми батьками в с. Залісся.
Позивачу, виконкомом Київської обласної ради народних депутатів видано довідку          № 71574, яка, була підставою для видачі йому посвідчення громадянина евакуйованого у 1986 році із зони відчуження (категорія 2) серія НОМЕР_4 від 24.12.1992.
25 грудня 2015 року Комісією по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році було прийнято рішення, яке оформлене у вигляді протоколу № 182, відповідно до якого: Не підтверджено у безумовному порядку факт проживання на момент аварії у 1986 та евакуацію в установленому порядку із с. Залісся Чорнобильського району Київської області. Відповідно до резолютивної частини рішення комісія вирішила: «Визнати посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2 серія НОМЕР_4 від 24.12.1992 виданим безпідставно. Безпідставно видане посвідчення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 підлягає вилученню. Довідку № 71574 (додаток № 3 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51) про евакуацію із с. Залісся визнати недійсною».
30 листопада 2018 року, рішенням Київського окружного адміністративного суду у справі № 810/4186/18 за позовом ОСОБА_1 до Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, Київської обласної державної адміністрації позов позивача було задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації, яке оформлене у вигляді протоколу від 25.12.2015 № 182, в частині, що стосується ОСОБА_1 Зобов`язано Київську обласну державну адміністрацію поновити ОСОБА_1 статус громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження, та видати йому відповідне посвідчення. Позивачу, рішенням суду було відновлено статус евакуйованого із зони відчуження в 1986 році.
Позивач 10.07.2019 звернувся з заявою до відповідача про призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зменшенням пенсійного віку на 8 років. Разом з тим, відповідачем було відмовлено в позивачу в задоволенні даної заяви.
Не погоджуючись із відмовою органу пенсійного фонду щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", вважаючи її неправомірною та такою, що порушує її законне, конституційно гарантоване право на пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. 
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з наступного:
-             єдиним документом, що підтверджує статус евакуйованих із зони відчуження та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи»;
-             відповідачем не заперечується встановлений юридичний факт рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2018 у справі № 810/4186/18, що позивач на момент аварії на Чорнобильській АЕС 26 квітня 1986 року та до дня евакуації 04 травня 1986 року, перебував в зоні відчуження, звідки був евакуйований;
-             суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, який у передбаченому законом порядку набув статусу потерпілого від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, згідно з абзацом 2 пункту 2 частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», має право на пільгове зменшення пенсійного віку, встановленого статтею 25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на 8 років.
Доводи апеляційної скарги:
-             на переконання апелянта, суд першої інстанції не врахував, що позивачем до заяви про призначення пенсії було додано копію посвідчення громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження, однак, всупереч вимогам чинного законодавства, заявником не було додано довідку про період (періоди) на територіях радіоактивного забруднення;
-             щодо посилання суду першої інстанції на встановлений юридичний факт рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2018 у справі № 810/4186/18, апелянт вважає, що цим судовим рішенням встановлюється лише юридичний факт, але зобов`язання щодо призначення пенсії дане рішення не містить. 
Зважаючи на зазначене, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до приписів абз. 1 ч. 1 ст. 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії), особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Згідно з нормами абз. 2 п. 2 ч. 2 ст. 55 Закону № 796-ХІІ, потерпілі від Чорнобильської катастрофи: - евакуйовані з інших територій зони відчуження у 1986 році мають право на зменшення віку на 8 років.
Відповідно до положень ст. 65 Закону № 796-ХІІ, документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Згідно з ст. 15 Закону № 796-ХІІ, підставами для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і тих, які самостійно переселилися, відповідно до статті 4 є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення.
Отже, єдиним документом, що підтверджує статус евакуйованих із зони відчуження та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статус евакуйованого із зони відчуження в 1986 році.
Подібна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 11 вересня 2019 року у справі     № 205/8713/16-а та від 25 листопада 2019 року у справі № 464/4150/17.
Водночас, законодавець встановив перелік документів, що підтверджують статус евакуйованого із зони відчуження в 1986 році, який не обмежується лише довідкою за встановленою формою, а, навпаки, такий факт може бути підтверджений будь-якими первинними документами.
Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо, є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Під час розгляду даного спору по суті в суді першої інстанції, досліджено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2018 у справі № 810/4186/18 встановлено, що ОСОБА_1 на момент аварії на Чорнобильській АЕС 26 квітня 1986 року та до дня евакуації 04 травня 1986 року, перебував в зоні відчуження, звідки був евакуйований. Рішення суду набрало законної сили та не скасовано судом апеляційної інстанції. 
У силу норм ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З матеріалів справи слідує, що позивач має посвідчення потерпілого від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (2 категорія).
Таким чином, колегія суддів підтримує висновок окружного суду про те, що позивачем під час звернення до пенсійного органу з відповідною заявою про призначення пенсії зі зниженням віку, було підтверджено статус постраждалого від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який був евакуйований 1986 році, що дає йому право на призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку, відповідно до приписів ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
У частині доводів апелянта щодо того, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2018 у справі № 810/4186/18, встановлюється лише юридичний факт перебування позивача у зоні відчуження та його евакуації, але зобов`язання щодо призначення пенсії дане рішення не містить, колегія суддів звертає увагу на те, що у справі № 810/4186/18 судом досліджено/встановлено, що позивач на момент аварії на Чорнобильській АЕС 26 квітня 1986 року та до дня евакуації 04 травня 1986 року, перебував в зоні відчуження, звідки був евакуйований, натомість, зобов`язання (про яке вказує апелянт) щодо призначення пенсії, дане рішення і не могло містити, адже предметом спору у вказаній справі була перевірка рішення Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році Київської обласної державної адміністрації, яке оформлене у вигляді протоколу від 25.12.2015 № 182, в частині визнання посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2 серія НОМЕР_4 від 24.12.1992 року виданим безпідставно та визнання довідки № 71574 (додаток № 3 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51) про евакуацію позивача із с.Залісся Чорнобильського району Київської області недійсною, натомість, підлягають врахуванню саме встановлені судом обставини під час розгляду спору у справі № 810/4186/18. 
Так, у відповідності до положень частини першої ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Висновки суду апеляційної інстанції за наслідком розгляду апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.
Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
При цьому, апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Згідно з приписами частини першої ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.      
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,      

                                           П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.02.2020- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                               О.М. Ганечко

Судді                                                                                                                 В.В. Кузьменко

                                                                                                              О.І. Шурко