ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2795/20 Справа № 205/6128/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
за участю секретаря – Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів”

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2019 року

по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” (далі – ТОВ “ФК “ЄАПБ”) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 05.07.2019 року між ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/0141/82/0302016, строком до 05.07.2022 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 39,9 % на рік, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 11 091,39 грн.

Між ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” та ПАТ “Комерційний Індустріальний Банк” було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/0141/82/0302016.

28 листопада 2017 року ПАТ “Комерційний Індустріальний Банк” і ТОВ “ФК “ЄАПБ” було укладено договір про відступлення права вимоги № 20171128, за умовами якого позивач набув право вимоги за кредитним договором № 014/0141/82/0302016 від 05.07.2016 року.
Однак, відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 29.11.2017 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 14 574,01 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 10 521,81 грн.; заборгованості за відсотками в розмірі 1 829,73 грн.; заборгованості за пенею в розмірі 2 222,47 грн.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 014/0141/82/0302016 від 05.07.2019 року в розмірі 14 574,01 грн., а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ “ФК “ЄАПБ”, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що 05.07.2016 року між ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” і ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0141/82/0302016 (а.с.6-8).

Відповідно до умов договору, відповідачу було надано кредит в розмірі 11 091,39 грн. строком на 72 місяці до 05.07.2022 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 39,9 % на рік.

28 листопада 2017 року між ПАТ “Комерційний Індустріальний Банк” і ТОВ “ФК “ЄАПБ” було укладено договір про відступлення права вимоги № 20171128 (а.с.17-19), за умовами якого ПАТ “Комерційний Індустріальний Банк” відступило позивачу право вимоги за договорами, укладеними між клієнтом і боржником, у тому числі за договором № 014/0141/82/0302016 від 05.07.2016 року (а.с.20).

Відповідачу листом від 06.12.2017 року за вих. № 002082824 повідомлено про відступлення прав вимоги за договором (а.с.21).

Повідомленням від 06.12.2017 року за вих. № 002082824-1 ОСОБА_1 направлено вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором № 014/0141/82/0302016 від 05.07.2016 року в розмірі 14 574,01 грн., яке відповідачем залишено без виконання (а.с.22).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів в підтвердження заявлених позовних вимог, а саме доказів, що ПАТ “Комерційний Індустріальний Банк” отримало право вимоги за спірним кредитним договором від первісного кредитора ПАТ “Райффайзен Банк Аваль”.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу (ст. 526 ЦК України).

За частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

На підтвердження обставин, на які посилається ТОВ “ФК “ЄАПБ” як на підставу своїх вимог, до позовної заяви та до апеляційної скарги було надано, зокрема: копію кредитного договору від № 014/0141/82/0302016 від 05.07.2016 року; копію договору про відступлення права вимоги від 28.11.2017 року № 20171128, укладеного між ПАТ “Комерційний Індустріальний Банк” і ТОВ “ФК “ЄАПБ”; копію договору про відступлення права вимоги від 28.11.2017 року № 114/48-F, укладеного між ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” та ПАТ “Комерційний Індустріальний Банк” (а.с.52-57); розрахунок заборгованості.

Так, судом апеляційної інстанції установлено, що 05.07.2016 року між ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” і ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0141/82/0302016 (а.с.6-8).

28 листопада 2017 року між АТ “Райффайзен Банк Аваль” та ПАТ “Комерційний Індустріальний Банк” було укладено Договір відступлення права вимоги № 114/48-F, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/0141/82/0302016 від 05.07.2016 року (а.с.52-57).

28 листопада 2017 року між ПАТ “Комерційний Індустріальний Банк” і ТОВ “ФК “ЄАПБ” було укладено договір про відступлення права вимоги № 20171128 (а.с.17-19), за умовами якого ПАТ “Комерційний Індустріальний Банк” відступило позивачу право вимоги за договорами, укладеними між клієнтом і боржником, у тому числі за договором № 014/0141/82/0302016 від 05.07.2016 року.

Згідно п.2.2. Договору відступлення права вимоги № 20171128 від 28.11.2017 року, за цим Договором здійснюється відступлення Прав Вимоги щодо Портфелів ОСОБА_2 , сформованих Первісним кредитором за власним рішенням та визначеною ним періодичністю у відповідності до критеріїв, визначених у Додатку 1 до Договору в межах загальної суми, що становить 85000000,00 грн. (без урахування пені) за всіма сформованими Портфелями Заборгованості.

Згідно абз.3 п.2.3.3. Договору відступлення права вимоги № 20171128 від 28.11.2017 року, Сторони Погодили, що Право вимоги переходить від АТ “КІБ” до ТОВ “ФК “ЄАПБ” з моменту підписання ними відповідного Реєстру Боржників за формою передбаченою Додатком № 3 до Договору.

Відповідно до Реєстру боржників № 1 від 29.11.2017 року до Договору відступлення права вимоги № 20171128 від 28.11.2017 року, ТОВ “ФК “ЄАПБ” набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 014/0141/82/0302016 від 05.07.2016 року в сумі 14 574,01 грн., з яких: 10 521,81 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 1829,73 грн. – сума заборгованості за відсотками; 2 222,47 грн. – сума заборгованості за пенею (а.с.20).

Відповідно до п.2.4. Договору відступлення права вимоги № 20171128 від 28.11.2017 року, внаслідок передачу (відступлення) Прав Вимоги за цим Договором, ТОВ “ФК “ЄАПБ” заміняє АТ “КІБ” у Кредитних договорах, що входять до Портфеля Заборгованості і відповідно вказані у Реєстрі(ах) Боржників, та набуває прав грошових вимог АТ “КІБ”, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за Кредитними договорами. Сторони погодили, що кожен наступний Реєстр Боржників доповнює, а не змінює попередній.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

У відповідності з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до п 4.3.3 Договору відступлення права вимоги № 20171128 від 28.11.2017 року, укладеного між АТ “КІБ” та ТОВ “ФК “ЄАПБ”, на дату укладення Договору Первісний кредитор гарантує та засвідчує, що відповідно до законодавства він має право відступлення кожного Права Вимоги третім особам, в тому числі Новому кредитору. Саме ним АТ “КІБ” гарантує, що йому належить право вимоги по всім кредитним договорам переуступлених до ТОВ “ФК “ЄАПБ”.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не встановив у повному обсязі всіх фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, не надав належної оцінки поданим сторонами доказам, не перевірив належним чином подані позивачем документи, що підтверджують наявність укладеного між банком та відповідачем договору кредиту, та невиконання належним чином останнім їх умов, та безпідставно відмовив в задоволенні позову ТОВ “ФК “ЄАПБ”, пославшись на не доведення отримання ПАТ “Комерційний Індустріальний Банк” право вимоги за спірним кредитним договором від первісного кредитора ПАТ “Райффайзен Банк Аваль”.

Крім того, про фактичне переуступлення права вимоги від ПАТ “КІБ” до ТОВ “ФК “ЄАПБ” свідчить наявність у позивача всіх документів кредитної справи ОСОБА_1 по кредитному договору № 014/0141/82/0302016 від 05.07.2016 року з додатками.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ТОВ “ФК “ЄАПБ” на підставі наявних в матеріалах справи належних та допустимих доказів довело, що набуло право грошової вимоги по кредитному договору № 014/0141/82/0302016 від 05.07.2016 року від ПАТ “КІБ”.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.ч.1,5,6,7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивач в обґрунтування розміру заборгованості посилався на наявний в матеріалах справи розрахунок, відповідно до якого станом на 29.11.2017 року заборгованість за кредитним договором складає 14 573,66 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 10 521,81 грн.; заборгованості за відсотками в розмірі 1 829,73 грн.; заборгованості за пенею в розмірі 2 222,12 грн. (а.с.23).

Натомість відповідачем не було спростовано наданий розрахунок ні в суді першої, ні апеляційної інстанціях.

Колегією суддів установлено, що на теперішній час відповідач не погашає заборгованість за кредитним договором, що є порушенням умов договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу (ст. 526 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вже було установлено судом апеляційної інстанції, 05.07.2016 року між ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” і ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0141/82/0302016.

Відповідно до п.1.1.1, п.1.1.5, п.1.1.8 договору, відповідачу було надано кредит в розмірі 11 091,39 грн. строком на 72 місяці до 05.07.2022 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 39,9 % на рік (а.с.6).

Відповідно до п.10.3 договору, за прострочення виконання будь-яких зобов`язань за договором кредитор має право вимагати, а позичальник зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити останньому пеню в розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Розрахунок пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов`язання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов`язання включно. В разі пред`явлення кредитором вимоги по сплаті пені, її сплата здійснюється позичальником в порядку та строки, передбачені для здійснення ануїтетних платежів відповідно до умов стаття 3 договору, якщо інше не передбачено вимогою кредитора. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобов`язання (а.с.7 оборот).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ “ФК “ЄАПБ” підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 014/0141/82/0302016 від 05.07.2016 року станом на 29.11.2017 року в розмірі 14 573,66 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 10 521,81 грн.; заборгованості за відсотками в розмірі 1 829,73 грн.; заборгованості за пенею в розмірі 2 222,12 грн.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат по сплаті судового збору, сплачених останнім за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 4 802,50 грн. (1 921,00 грн. + 2 881,50 = 4 802,50 грн.).

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” – задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2019 року – скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” заборгованість за кредитним договором № 014/0141/82/0302016 від 05 липня 2016 року станом на 29 листопада 2017 року в розмірі 14 573,66 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 10 521,81 грн.; заборгованості за відсотками в розмірі 1 829,73 грн.; заборгованості за пенею в розмірі 2 222,12 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 802,50 грн.

В іншій частині позовних вимог – відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко