ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2020 року                                                                            м. Херсон
Номер справи: 766/1526/19
Номер провадження: 22-ц/819/138/20
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,
суддів:                                          Приходько Л.А.,
Радченка С.В.
секретар                                        Давиденко І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу Херсонської міської ради на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 листопада 2019 року, у складі судді Ус О.В., повний текст рішення складено 25 листопада 2019 року, у справі за позовом Херсонської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє опікун ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Суворовської районної у м.Херсоні ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням
ВСТАНОВИВ:
       В січні 2019 року Херсонська міська рада звернулась до суду з позовом, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Позов мотивовано тим, що житловий будинок АДРЕСА_2 є власністю міської територіальної громади м. Херсона, в особі Херсонської міської ради. У квартирі АДРЕСА_3 вказаного будинку зареєстровані відповідачі. Спеціалістами Управління обліку, розподілу та приватизації житла Херсонської міської ради було здійснено обстеження вказаної квартири, та було встановлено і зафіксовано в акті обстеження від 28.12.2018 року, що в квартирі тривалий час ніхто не проживає, квартира знаходиться в нежилому стані, замки відсутні, зрізані батареї, відсутня ванна, умивальник, газова плита, газова колонка. Розбито скло балкону дверей та вікно на кухні. В квартирі стоїть сморід, повна антисанітарія, по квартирі розкидані різні речі, зламані меблі. Зі слів голови ОСББ «Херсонська Таврія» ОСОБА_5 , більше п`яти років ніхто не мешкає у вказаній квартирі. Позивач, посилаючись на те, що відповідачі не проживають тривалий час у спірному житловому приміщенні, вважає, що вони підлягають визнанню такими, що втратили право користування спірною квартирою.
       Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 25 листопада 2019 року позов задоволено частково; визнано ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь Херсонської міської ради судові витрати в розмірі 640,33 гривень.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням ОСОБА_1 мотивовано ти, що позивачем не доведено факт не проживання вказаного відповідача в спірній квартирі понад строки встановлені законодавством без поважних причин. При вирішенні позовних вимог щодо відповідача ОСОБА_3 , який є неповнолітнім та над ним встановлено опіку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 71 ЖК УРСР жиле приміщення зберігається за членом сім`ї наймача, яким є неповнолітній, у випадку влаштування дитини на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, - протягом усього часу його перебування у родичів, опікуна чи піклувальника.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частини відмови в задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, Херсонська міська рада в апеляційній скарзі вказує, що позивачем доведено належними та допустимими доказами те, що відповідачі не проживають в спірній квартирі більше п`яти років і законодавчо визначені підстави, які б надавали право збереження за тимчасово відсутніми відповідачами в даній справі відсутні. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в іншій частині рішення суду залишити без змін. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та адвокат Токаленко В.М., вказують, що рішення суду повністю відповідає вимогам закону, оскільки право на збереження житла за неповнолітнім ОСОБА_3 презюмується законом. Просять рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В частині задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 рішення суду першої інстанції ніким не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.
Представники Херсонської міської ради, Служби у справах неповнолітніх та відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання суду апеляційної інстанції не з`явились. Представник позивача в заяві на ім`я апеляційного суду просив розглянути справу за його відсутності. 
Заслухавши доповідача, пояснення відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , представників ОСОБА_3 , які заперечують проти апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Рішення №1126 від 28.04.2009 року Херсонської міської ради XXVII сесії міської ради V скликання "Про передачу житлових будинків територіальної громади міста з балансів комунальних підприємств на баланс житлового господарства міської ради" вирішено передати житловий будинок АДРЕСА_2 , який є власністю міської територіальної громади та знаходиться на балансі комунального підприємства «Таврійський» на баланс управління житлового господарства міської ради (а.с. 7,8).
Згідно листа Херсонської міської ради від 19.04.2019 року № 17/67 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , 1991 року народження, ОСОБА_1 , 1996 року народження, та ОСОБА_3 2003 року народження (а.с.73).
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рідними братами та сестрою, батьками яких є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджено свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1 від 03.11.2008 року (а.с. 54).
14 квітня 2011 року між Управлінням житлового господарства Херсонської міської ради, балансоутримувач житлового фонду місцевих рад, в особі голови ліквідаційної комісії Рибакова О.В. (наймодавець) з однієї сторони та ОСОБА_2 (наймач) з другої сторони на підставі рішення виконавчого комітету міської ради від 15.11.2011 року №71 (протокол засідання громадської комісії з житлових питань від 02.02.2011 №2) укладено договір №692 найму житлового приміщення, відповідно до умов якого, наймодавець надає наймачу ОСОБА_2 та членам родини: ОСОБА_7 (мати) у безстрокове користування квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 68).
ОСОБА_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджено свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_2 від 26.05.2012 року (а.с. 53).
Згідно посвідчення №362 виданого Суворовською районною у м. Херсоні радою 16 липня 2012 року на ім`я ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , рішенням виконкому Суворовської районної у м. Херсоні ради від 13.07.2012 року №138 її призначено піклувальником над неповнолітнім ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та опікуном над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 48).
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач вказував, що відповідно до Акту складеного 28.12.2018 року комісією у складі головного спеціаліста відділу приватизації житла та спеціаліста 1 категорії відділу обліку та розподілу житлової площі управління обліку, розподілу та приватизації житла ХМР проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 . При проведенні обстеження з`ясовано: квартира відкрита, замки відсутні, зрізані батареї, відсутня ванна, умивальник, газова плита, газова колонка, раковини у ванній кімнаті та на кухні. Розбите скло балконної двері. Вікно на кухні забито. В квартирі стоїть сморід, повна антисанітарія. По квартирі розкидані різні речі, зламані меблі. Металеві труби від газового лічильника до плити – відсутні. Водопровідних труб немає, користування унітазом не можливе. Квартира знаходиться в нежилому стані. Зі слів голови ОСББ, в квартирі більше п`яти років ніхто не мешкає (а.с. 10).
Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав право на повагу до житла, охоплює насамперед займати право житло і не бути виселеною чи позбавленою житла. Пунктом 2 ст. 8 Конвенції визначаються підстави, за яких втручання держави у використання особою прав в п. 1 цієї статті і таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки, економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широку межі розсуду, які не є однаковими в кожному конкретному випадку та залежить від цілей зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Згідно із частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Стаття 71 Житлового кодексу УРСР установлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.
При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема у випадку влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. (пункт 3 частини 1 статті 71 ЖК УРСР).
У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання неповнолітнього ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням – спірною квартирою, оскільки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім членом сім`ї наймача понад шість місяців, у випадку влаштування дитини на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника прямо передбачено законодавством. Доводи апеляційної інстанції такі висновки суду не спростовують та є юридично безпідставними. 
Судом першої інстанції правильно вказано, що збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.
Відповідно до статті 72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18) зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР та вказано, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Згідно Акту обстеження (інвентаризації) стану утримання житла, яке на праві власності чи користування належить дитині-сироті та дитині, позбавленій батьківського піклування складеного 20.04.2018 року комісією у складі: завідувача сектора з питань сім`ї та охорони дитинства ССД, провідного спеціаліста сектора з питань сім`ї та охорони дитинства ССД та завідувача сектора з питань життєдіяльності, вбачається, що житлове приміщення (квартира АДРЕСА_1 ) зберігається в задовільному стані, у квартирі зроблено косметичний ремонт, в наявності необхідні меблі. Санітарно побутові умови задовільні. В квартирі проживають особи, які є родичами дитини: ОСОБА_1 зі співмешканкою та малолітньою дитиною 2017 року народження. За результатами проведеної інвентаризації рекомендовано ОСОБА_2 (наймач квартири) здійснити заходи щодо приватизації житла; опікуну ОСОБА_4 продовжити зберігати житло відповідно до чинного законодавства (а.с.70).
Згідно Акту обстеження (інвентаризації) стану утримання житла, яке на праві власності чи користування належить дитині-сироті та дитині, позбавленій батьківського піклування складеного 06.03.2019 року комісією у складі: завідувача сектора з питань сім`ї та охорони дитинства ССД, провідного спеціаліста сектора з питань сім`ї та охорони дитинства ССД та завідувача сектора з питань життєдіяльності, вбачається, що житлове приміщення (квартира АДРЕСА_1 ) зберігається в незадовільному стані, квартира потребує ремонту та відновлення всіх комунікацій, сплати боргів за отримання комунальних послуг. На момент перевірки в квартирі знаходився ОСОБА_1 .. За результатами проведеної інвентаризації рекомендовано ОСОБА_2 (наймач квартири) здійснити заходи щодо приватизації житла; ОСОБА_2 та ОСОБА_4 сплатити борги за надані комунальні послуги, відновити комунікації з водо-, газо-, теплопостачання, привести санітарно-гігієнічний стан квартири до задовільного стану (а.с. 69).
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 , яка є опікуном ОСОБА_3 та була піклувальником ОСОБА_1 , пояснила, що ОСОБА_1 влітку 2018 року виїхав на заробітки, а по поверненню додому з`ясувалось, що квартиру обікрали, однак, він має намір відновити її стан та проживати в спірному жилому приміщенні. 
Отже судом першої інстанції правильно зазначено, що позивачем не доведено факт не проживання відповідача ОСОБА_1 в спірній квартирі протягом тривалого часу (як зазначено в позові більше 5 років) без поважних на те причин, оскільки Акти обстеження стану спірної квартири, складені Службою у справах дітей Суворовської районної у м.Херсоні ради свідчать про проживання в спірному житловому приміщенні відповідача ОСОБА_1 станом на 20 квітня 2018 року, з квартири виїхав на заробітки влітку 2018 року, тоді як до суду позивач звернувся в січні 2019 року .
Доводи апеляційної скарги фактично стосуються незгоди заявника з мотивами оскаржуваного судового рішення виключно з формальних міркувань, правового значення для вирішення цього спору не мають та додаткового правового аналізу не потребують.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції і оскарженій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.367, п.1ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України Херсонський апеляційний суд у складіколегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Херсонської міської ради залишити без задоволення. 
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 листопада 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: Л.А. Приходько

С.В. Радченко