ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" червня 2020 р.           Справа№ 910/14652/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Андрієнка  В.В.
суддів:            Буравльова  С.І. 
          Сітайло Л.Г. 

за участю секретаря судового засідання: Добрицької В.С.
від позивача: Угольков Є.О.
від відповідача: Будова Н.М.  

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"           
на рішення  Господарського суду міста Києва 
від 15.01.2020 
у справі № 910/14652/19 (суддя Полякова К.В.)
позовом Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг" 
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
про стягнення 73 377,47 грн

                                                  УСТАНОВИВ:

          Приватне акціонерне товариство "Лізингова компанія "Укртранслізинг" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 73377,47 грн.
          Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.01.2020 у справі №910/14652/19 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг" задоволенено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська,5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг" (01133, м. Київ, вул. Є.Коновальця,32-г,оф.8; ідентифікаційний код 30674235) 73377 (сімдесят три тисячі триста сімдесят сім) грн 47 коп. збитків, а також 1921 (одну тисячу дев'ятсот двадцять одну) грн витрат зі сплати судового збору.
          Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що позивач поніс витрати на оплату вартості ремонту вагонів, з урахуванням вартості замінених деталей, вартості технічного обслуговування та доставку деталей, а також витрати на передислокацію розукомплектованих вагонів на загальну суму 73377,47 грн., у зв'язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за заподіяні позивачу збитки.
          Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд поновити строк на апеляційне оскарження, прийняти до розгляду та задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 15.01.2020 у справі №910/14652/19 повністю, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.
Апелянт стверджує, що позивачем не наведено доказів, що позивач є вантажовідправником або вантажоодержувачем  вагонів, не доведено завдані збитки, порушення залізницею обов'язків за договором перевезення вантажу, що виключає наявність матеріальної відповідальності відповідача за розукомплектування вантажних вагонів.
Згідно з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"   передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Андрієнка В.В., судді  Сітайло Л.Г., Пашкіна С.А. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"  на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2020 у справі № 910/14652/19 залишено без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.
Після усунення недоліків скаржником, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 07.04.2020.
23.03.2020 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив суд залишити рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2020 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 для розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" у справі №910/14652/19 визначено колегію суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді Буравльов С.І., Сітайло Л.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2020 розгляд справи було призначено на 05.05.2020.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2020 відкладено розгляд справи на 02.06.2020.
В судове засідання 02.06.2020 з'явилися представники позивача та відповідача, які надали суду пояснення по суті апеляційної скарги.
Представник відповідача просив апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати і відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.                              
Представник позивача просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.                             
Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.     В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).
Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.
Судом установлено, що згідно із залізничним накладними № 42206193 (вагон № 95237301), № 42798488 (вагон № 95240883), № 40914665 (вагон № 95237905) та № 42771220 (вагон № 95215851) у квітні та червні 2019 року відповідач здійснював перевезення вантажних вагонів власності позивача (відповідно до розділу 20 указаних накладних). 
На станціях Миронівка Південно-західної залізниці та Баси Південної залізниці виявлено пошкодження (розкомплектування) вищевказаних вагонів, про що складено акти загальної форми, а саме: на станції Баси від 24.04.2019 щодо розкомплектування вагону № 95237905 (відсутні магістральна частина повітророзподільника та роз'єднувальний кран), на станції Миронівка від 11.06.2019 щодо розкомплектування вагону № 95237301 (відсутня головна частина повітророзподільника), від 28.06.2019 щодо розкомплектування вагону № 95240883 (відсутні авторегулятор, важіль горизонтальний), від 29.06.2019 щодо розкомплектування вагону № 95237301 (відсутня головна частина повітророзподільника).
Із матеріалів справи убачається, що 30.05.2019 та 29.07.2019 позивач звертався до відповідача із запитами № УТЛ-327/05/19 та № УТЛ-430/07/19 відповідно щодо надання комерційних актів, однак останні відповідачем надані не були. Також позивачем 30.05.2019 направлена заява до Головного управління Національної поліції України у Харківській області про кримінальне правопорушення щодо розукомплектування вказаних вище вагонів.
Відповідно до пункту 21 Правил користування вагонами і контейнерами, ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.
Внаслідок пошкодження (розукомплектування) вагонів № 95237301, 95240883, 95237905, 95215851 позивач передав на підставі актів приймання-передачі експлуатаційному вагонному депо Козятин регіональної філії "Південно-західної залізниці" деталі загальною вартістю 54425,40 грн, придбаних за договорами поставки від 01.11.2018 № 704/18 із специфікацією (укладеним із Товариством з обмеженою відповідальністю "Лемтранс") та від 01.09.2017 № UTL-153 із специфікацією від 01.04.2019 № 5 (укладеним із Товариством з додатковою відповідальністю "Попаснянський вагоноремонтний завод").
Придбані позивачем деталі встановлені на зазначені вище вагони відповідно до актів використання давальницьких вузлів, наданих ПрАТ "Укртранслізинг" структурному підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Козятин" для ремонту власних вантажних вагонів у травні та липні 2019 року.
Загальна вартість витрат по встановленню (технічному обслуговуванню вагонів) деталей на вагони становить 12285,77 грн, що підтверджується актами від 12.06.2019 № 454/481, від 30.06.2019 № 506/396, від 25.07.2019 № 581/396 та від 31.07.2019 № 619/396 та платіжними дорученнями від 16.07.2019 № 01137 на суму 3496,60 грн, від 15.08.2019 № 01239 на суму 4495,50 грн, від 15.08.2019 № 01246 на суму 3034,39 грн, від 28.08.2019 № 01373 на суму 1259,28 грн.
Крім того, позивачем також понесені витрати на транспортування деталей від ТОВ "Лемтранс" до позивача в розмірі 778,40 грн, тобто по 155,68 грн за деталь (оплата позивачем послуг транспортування ТОВ "Муравей-Україна" здійснена платіжним дорученням від 13.12.2018 на суму 1476 грн та в розмірі 9423 грн за послуги ТОВ "Нова пошта" за загальну кількість замовлених 70 деталей).
Також позивач здійснив оплату послуг по транспортуванню необхідних деталей до вагонних депо (місць ремонту) у розмірі 1312,50 грн, що підтверджується експрес-накладними № 59000427967110, 59998080804774, 59000435065143, 59000417823839, 59000417888351 та відповідними платіжними дорученнями від 30.05.2019 № 00874 на суму 4958 грн, від 27.06.2019 № 01035 на суму 1107,50 грн, від 24.07.2019 № 01193 на суму 5951,25 грн, від 06.08.2019 № 01265 на суму 3386 грн.
Позивачем понесені витрати по передислокації розукомплектованих вагонів до вагонних депо в загальній сумі 4575,40 грн, про що складені відповідні акти від 30.06.2019 № 507/396, від 25.07.2019 № 582/396, від 31.07.2019 № 620/396, оплачені згідно з платіжними дорученнями від 16.07.2019 № 01139 на суму 1362,62 грн, від 15.08.2019 № 01240 на суму 1464,88 грн, від 15.08.2019 № 01247 на суму 1747,90 грн.
Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, статті 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
Згідно зі статтею 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем.
Відповідно до пункту 6.4 Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 28.09.2004 №856, порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких в графі 20 "Найменування вантажу" вказується "Власний вагон (найменування власника) направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)".
Згідно із статтею 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.
За приписами пункту 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.
Відповідно до пункту 4.1 Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред'явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред'явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).
Судом встановлено, що відповідач здійснював перевезення власних вагонів позивача № 95237301, 95240883, 95237905, 95215851, які були пошкоджені (розкомплектовані) під час перевезення, що підтверджується відповідними актами загальної форми. При цьому, суд зазначає, що прийняття відповідачем до перевезення спірних вагонів свідчить про те, що останні перебували у технічно справному стані.
Крім того, згідно позиції Верховного Суду викладеній у постановах від 14.05.2018 у справі № 916/1350/17, від 01.06.2018 № 910/3930/17, залізниця зобов'язана скласти комерційні акти, якщо сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажоодержувачу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюються Правилами.
Відповідно до пункту 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності.
Тому обставини викладені в акті загальної форми, не повинні повторно підтверджуватись іншими актами загальної форми, а тому зазначені в акті підстави його складання повинні оцінюватись судами без повторного доказування таких обставин (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.07.2018 у справі №907/382/17).
Суд також визнає необґрунтованими заперечення відповідача в частині відсутності актів про пошкодження вагонів, оскільки розукомплектовані вагони не є власністю залізниці, а належать позивачу, а тому їх складання положеннями відповідних правил не передбачено.
Відповідно до пункту 6.2.7 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затверджена наказом Укрзалізниці №264-Ц від 28.10.1997 (зі змінами та доповненнями згідно наказом №312-Ц від 07.06.2001) забороняється включати до складу поїзду вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей: несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз'єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.
Згідно пункту 6.2.1 зазначеної інструкції при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними.
Таким чином, відсутність головної та/або магістральної частини повітророзподільника є саме пошкодженням вагону, а їх несправність є забороною для включення такого вагону до складу поїзду.
Відповідно до пункту 4.6. Правил обслуговування залізничних під'їзних колій, затверджених, наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, обов'язок охорони вагонів і вантажів на під'їзній колії покладається на підприємство. Якщо під'їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під'їзної колії організовує залізниця.
Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.
Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.
Матеріалами справи підтверджується, що вагони № 95237301, 95240883, 95237905, 95215851 відремонтовані шляхом встановлення головних і/або магістральних частин повітророзподільника, роз'єднувального крану, загальна вартість придбання яких становила 54425,40 грн, а вартість ремонтних робіт - 12285,77 грн.
Крім того, позивачем витрачені кошти на транспортування деталей у загальному розмірі 2090,90 грн та на передислокацію вагонів до місця ремонту (ремонтного депо) на загальну суму 4575,40 грн.
Обов'язок відповідача забезпечувати схоронність вагонів передбачена статтею 110 Статуту, відповідно до якої залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.
Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження невідповідності технічного стану вагонів при прийнятті їх відповідачем до перевезення.
Як підтверджено матеріалами справи, всупереч чинного законодавства відповідач не забезпечив схоронності (збереження) вагонів під час їх курсування залізничними коліями, внаслідок чого завдано збитків майну позивача.
Відповідно до пункту 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, сума збитків за пошкодження вагона складається з:
- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 № 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за № 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;
- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;
- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;
- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.
Стаття 224 Господарського кодексу України зобов'язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.
Вимогами статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).
Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.
Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.
Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.
Відповідно до пункту 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було зниженого його вартість.
Згідно з пункту 2 статті 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.
На підтримку своєї позиції у апеляційній скарзі відповідач звертає увагу суду на наступне:
- суд першої інстанції не з'ясував, які відносини виникли між сторонами, чи укладались договори перевезення, які вказані в актах загальної форми ГУ-23 від 24.04.2019, 11.06.2019, 28.06.2019, 29.06.2019 та чи є позивач стороною таких договорів перевезення;
- акти загальної форми ГУ-23 ГУ-23 від 24.04.2019, 11.06.2019, 28.06.2019, 29.06.2019 не відповідають вимогам встановленим Правилам користування вагонами та контейнерами;
- неподання позивачем оригіналів накладної, квитанції про приймання вантажу чи комерційного акту;
- у актах загальної форми відсутня інформація про вантажовідправника та вантажоодержувача, про станції призначення, номер та дати накладних, обставини пошкодження , завдані збитки, тому ці докази не є належними;
- відсутність комерційного акту або акту про пошкодження вагону;
- пошкодження (розукомплектування) вагонів вчинено третіми особами;
- судом безпідставно включено до суми збитків кошти на транспортування деталей.
У матеріалах справи містяться накладні 42206193 (вагон № 95237301), 42771220 (вагон № 95215851), 42798488 (95240883), 40914665 (95237908), у яких вантажовідправником значиться ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг".                                                                                                                   Відповідно до п. 6 Статуту залізниць України, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двохсторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони -одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує маршрут на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Отже,  накладна підтверджує факт наявності договірних відносих між позивачем і відповідачем.
          Позивачем направлялись запити до АТ "Укрзалізниця" з метою отримання комерційних актів за фактом розукомплектування вагонів, проте жодного примірника комерційного акту відповідачем не було надано ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг", а були надані виключно акти загальної форми. 
Заперечення скаржника щодо недоведеності факту заподіяння збитків позивачу з його вини за відсутності складених належним чином  комерційних актів суперечать іншим зібраним у справі доказам та вимогам чинного законодавства, яке визначає обов`язок перевізника скласти комерційний акт при видачі вантажу на станції призначення. З матеріалів справи ж слідує, що факт розукомплектування вагонів стався до видачі вантажу.
Стосовно форми Акту загальної форми суд зазначає, що вказаний акт складався працівниками АТ «Українська залізниця» за відсутності представників ПАТ "Лізингова компанія "Укртранслізинг", а отже відповідальність за оформлення вказаного акту покладається на відповідача. 
Отже, ураховуючи вищенаведене та підсумовуючи всі докази у даній справі у  їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що всі доводи наведені в апеляційній скарзі відповідачем не відповідають обставинами справи та є необґрунтованими.
Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник - Акціонерне товариство "Українська залізниця" в розумінні статті 86 ГПК України, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2020 у справі №910/14652/19, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2020 у справі №910/14652/19 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні. 

Керуючись ст. 129, 267-285,287 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

                                                  ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2020 у справі № 910/14652/19 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2020 у справі № 910/14652/19.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 09.06.2020.

Головуючий суддя                                                            В.В.Андрієнко 

Судді                                                                                С.І. Буравльов
                                                                                Л.Г. Сітайло