ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
3 березня2020 року                                                                                                       
м. Київ
справа 352/1730/16-к      
провадження № 51-1236км18
Колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої                                                 ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року щодо 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старий Битків Бобровицького району Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 ,  
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Ухвалений вирок, оскаржене судове рішення та встановлені обставини
            За вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2018 року, залишеним без змін апеляційним судом, ОСОБА_6 було засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 263 КК із застосуванням ст. 69 КК – на строк 1 рік, за ч. 4 ст. 296 КК із застосуванням ст. 69 КК – на строк 1 рік 1 місяць, а на підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів йому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць. 
            Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
            Суд визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні за викладених у вироку обставин придбання, носіння й зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а також у тому, що він із застосуванням вогнепальної зброї, будучи особою раніше судимою за хуліганство, грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом і було пов`язане з опором громадянам, які припиняли такі дії.
            Як установив суд, 26 жовтня 2016 року ОСОБА_6 придбав  перероблений для стрільби стартовий пістолет марки Ekol Ledy, калібру 9 мм №    НОМЕР_1 та боєприпаси в кількості 7 штук, які перевіз до місця свого проживання (   АДРЕСА_2 ), де зберігав без передбаченого законом дозволу.
            Крім того, 8 листопада 2016 року о 15:00 за вказаною адресою ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння взяв пістолет і вийшов на сходовий майданчик третього поверху, де почав нецензурно висловлюватися на адресу мешканців квартири АДРЕСА_3 , в якій проживають ОСОБА_7 разом із  сім`єю. Надалі    ОСОБА_6 здійснив постріл у двері вказаної квартири. Висловлюючись нецензурною лайкою та погрожуючи ОСОБА_7 , засуджений руками бив по  дверях і вимагав  відчинити їх, при цьому зламав  ручку. Тому через деякий час на прохання переляканої ОСОБА_7 на місце події приїхали   ОСОБА_8 з    ОСОБА_9 – батько та чоловік потерпілої, які намагалися затримати ОСОБА_6 , однак той, не припиняючи протиправних дій, став чинити активний фізичний опір, ображав  згаданих осіб нецензурними словами і, тримаючи в руках пістолет, погрожував їм фізичною розправою та заподіянням тілесних ушкоджень. Проте ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , застосувавши до ОСОБА_6 фізичну силу, відібрали у нього зброю та утримували до приїзду працівників поліції.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала
У касаційній скарзі прокурор просить напідставах, передбачених ч.1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), скасувати ухвалу суду апеляційної  інстанціїі призначити новий розгляд у цьому суді. Аргументуючи заявлену вимогу, прокурор зазначає, що апеляційний суд не дав вичерпних відповідей на доводи сторони обвинувачення про невиправдану м`якість призначеного ОСОБА_6   покарання. За твердженням скаржника, цей суд залишив поза увагою допущені при ухваленні вироку порушення норм матеріального права і,  повною мірою  не врахувавши  тяжкості вчинених злочинів, їх суспільної небезпеки та особи винного, як це передбачено ст. 65 КК, необґрунтовано погодився з неправомірним рішенням місцевого суду про застосування до засудженого положень ст. 69 вказаного Кодексу, що потягло несправедливість обраного заходу примусу. На переконання прокурора, оспорювана ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
Позиції учасників судового провадження
            У суді касаційної інстанції прокурор підтримав  касаційну скаргу.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторони обвинувачення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Висновки суду про події злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_6 у їх вчиненні та юридично-правова оцінка діянь за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК у касаційній скарзі не заперечуються.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. 
Виходячи із законодавчих положень, каральна функція не є домінуючою, а  обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й  суспільства. 
Тому не може вважатися справедливим обрання більш суворого покарання з  огляду лише на кримінальне минуле особи, без належного врахування особливостей конкретноїсправи й інших даних, яківсебічно характеризують винного та відображають його ставлення до вчиненого.
Згідно зі ст. 65 КК особі, котра вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
За приписами ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Відповідно до ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції має бути зазначено підстави, з яких заявлені вимоги визнано необґрунтованими.    
У результаті перевірки справи в порядку касаційної процедури встановлено, що апеляційний суд, ухвалюючи своє рішення, керувався саме наведеними нормами права.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження та змісту ухвали, переглядаючи вирок у межах скарги прокурора та вирішуючи питання про справедливість призначеного ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК, апеляційний суд разом із тяжкістю вчинених злочинів узяв до уваги всі дані про особу винного, у тому числі, про його поведінку в минулому та попередню судимість, яка є однією з кваліфікуючих ознак складу кримінально караного діяння (хуліганства), за яке особу було засуджено. Не залишилися без оцінки  і вчинення засудженим злочину у стані алкогольного сп`яніння, адже згаданий суд погодився з наявністю такої обтяжуючої обставини і визнав обґрунтованим рішення про ізоляцію ОСОБА_6 від суспільства.
Водночас, перевіряючи додержання приписів ст. 65 КК, суд апеляційної інстанції зважив на встановлені пом`якшуючі покарання обставини, до яких віднесено визнання ОСОБА_6 своєї провини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне повне відшкодування потерпілій завданих збитків. 
Окрім того, апеляційний суд урахував похилий вік  ОСОБА_6 та незадовільний стан здоров`я останнього, котрий страждає на ряд хронічних захворювань (ішемічну хворобу серця, дифузний кардіосклероз,  гіпертонічну хворобу, гіпертрофію лівого шлуночка, облітеруючий атеросклероз обох нижніх кінцівок, хронічний холецистит, реактивний панкреатит) і має 3-ю групу інвалідності, а також наявність у засудженого  постійного місця проживання, неперебування ним на обліках у наркологічному та психоневрологічному диспансерах. Також суд узяв до уваги думку потерпілої, яка не мала претензій до  ОСОБА_6 та не наполягала на суворому покаранні. 
З огляду на всі ці обставини в їх сукупності та взаємозв`язку  апеляційний суд дійшов умотивованого висновку про те, що призначений за вироком ОСОБА_6 захід примусу у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 69 КК є справедливим і відповідає меті покарання та загальним засадам.
Переконливих доводів про протилежне в поданій касаційній скарзі не наведено. 
Законодавець не визначає кримінальне минуле та наявність обтяжуючої обставини як безумовну перешкоду для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої  частини КК. Тому самі по собі посилання у скарзі сторони обвинувачення на вказані дані без  урахування встановлених  конкретних обставин справи не можна визнати прийнятними.      
Усупереч твердженням скаржника апеляційний суд, здійснюючи  провадження,  ретельно перевірив усі доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, та аргументовано, зазначивши правові підстави прийнятого рішення,  відмовив у задоволенні заявлених  вимог.
Оспорювана ухвала  відповідає положенням ст. 419 КПК.
Крім того, згідно з інформацією спецчастини Личаківської виправної колонії № 30 20 вересня 2019 року ОСОБА_6 було звільнено з вказаної державної установи після відбуття покарання.
У контексті наведеного доводи прокурора не можна визнати спроможними й достатніми для скасування оскарженого судового рішення. 
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове  скасування ухвали апеляційного суду під час розгляду кримінального провадження в порядку касаційної процедури, не встановлено.
Тому подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення.   
            Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора – без задоволення. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

 
 
ОСОБА_2                                     ОСОБА_1                             ОСОБА_3