Головуючий суду 1 інстанції -Мартинюк В.Б. 
Доповідач -Дронська І.О.

Справа № 419/1709/19
Провадження № 22-ц/810/144/20

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року                                       м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:
головуючого судді Дронської І. О.,
суддів Карташова О. Ю., Яреська А. В.,
за участю секретаря Пономарьової В. С.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідачі Луганський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_2 
третя особа центр надання адміністративних послуг при Новоайдарській районній державній адміністрації
розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 14 січня 2020 року, ухвалене у складі судді Мартинюка В. Б. 14.01.2020 року в смт Новоайдар
за позовом ОСОБА_1 до Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_2 , третя особа: центр надання адміністративних послуг при Новоайдарській районній державній адміністрації, про зняття арешту з нерухомого майна
                                                         ВСТАНОВИВ:
У червні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в обгрунтування якого посилалась на те, що на підставі договору дорування від 14.10.2011року вона є власником квартири АДРЕСА_1 . 
У провадженні Жовтневого районного суду міста Луганська перебувала цивільна справа № 2/435/52/14 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування цієї квартири.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Луганська від 05 квітня 2012 року для забезпечення позовних вимог ОСОБА_2 накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , копію якої для виконання було направлено до Жовтневого ВДВС Луганського міського управління юстиції. 
25.04.2012 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС Луганського міського управління юстиції на виконання ухвали суду винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження нерухомого майна, про що внесені відповідні відомості до Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
У зв`язку з початком у квітні 2014 року антитерористичної операції на території Луганської області судовий розгляд вищезазначеної цивільної справи не завершився.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі місто Луганськ, на території якого знаходиться Жовтневий районний суд міста Луганська. Відповідно до Розпорядження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про визначення територіальної підсудності справ» від 02.09.2014 № 2710/38-14 справи, підсудні Жовтневому районному суду міста Луганська вирішуються Троїцьким районним судом Луганської області.
Згідно інформації Троїцького районного суду Луганської області цивільна справа № 2/435/52/14 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним до Троїцького районного суду Луганської області не передавалась.
З метою скасування ухвали Жовтневого районного суду міста Луганська від 05 квітня 2012 року позивачка ОСОБА_1 до Троїцького районного суду Луганської області подала заяву про відновлення матеріалів втраченого судового провадження, а саме цивільної справи № 2/435/52/14.
Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 21.05.2019 року відмовлено у задоволенні її заяви про відновлення матеріалів втраченого судового провадження, у зв`язку з недостатністю зібраних матеріалів.
Крім того, позивачка зазначала, що згідно інформації Управління державної виконавчої служби Головного ТУЮ у Луганській області, виконавчих проваджень, по яких вона ОСОБА_1 є боржником або стягувачем, на виконанні у відділах ДВС Головного ТУЮ у Луганській області не перебувають.
До теперішнього часу належна позивачці на праві власності квартира перебуває під арештом, що порушує її права як власника нерухомого майна, зокрема право на розпорядження своєю власністю відповідно до норм цивільного законодавства України. 
Позивачка вважає, що вжила усі заходи щодо відновлення її законних прав та інтересів, а тому єдиним способом захисту її прав є усунення перешкод у здійсненні права розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом подання позовної заяви про зняття арешту з нерухомого майна.
Просила суд зняти арешт та заборону на відчуження з нерухомого майна, а саме з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 14.01.2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_2 , третя особа: центр надання адміністративних послуг при Новоайдарській районній державній адміністрації, про зняття арешту з нерухомого майна відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка не довела існування підстав та обставин, необхідних для задоволення позову, оскільки ухвала суду, якою накладено арешт на майно, переглядалась судом апеляційної інстанції, що підтверджує ухвала Апеляційного суду Луганської області від 02 липня 2014 року та була залишена в силі.
Також, позивачкою не доведено, що на теперішній час відпали причини/обставини/підстави накладення обтяження на належне їй на праві власності нерухоме майно.

Непогоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачкою ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, скаржниця просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про зняття арешту та заборону на відчуження з нерухомого майна, а саме з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що мотиви суду першої інстанції, за якими було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 зводяться лише до констатації факту про те, що ухвала Жовтневого районного суду Луганської області від 05.04.2012 року, якою накладено арешт на належну їй на праві власності квартиру, переглядалась апеляційною інстанцією та залишена без змін, внаслідок чого немає підстав для скасування арешту на нерухоме майно.
Також скаржниця зазначає, що вона, як власник майна, а також особа, яка зазнає перешкоди у реалізації права власності, вжила усі заходи щодо відновлення її законних прав та інтересів, у той час як позивачем ОСОБА_2 у цивільній справі № 2/435/52/14, що перебувала у провадженні Жовтневого районного суду міста Луганська, в рамках якого цим судом накладено арешт на належне ОСОБА_1 нерухоме майно, з початку тимчасової окупації території міста Луганська, де залишилась зазначена цивільна справа, не вживались будь-які дії, направлені на завершення розгляду цивільної справи, зокрема подання до суду заяв, клопотань, у тому числі про відновлення матеріалів втраченого судового провадження, а при розгляді Троїцьким районним судом заяви ОСОБА_1 про відновлення втраченого провадження, ОСОБА_2 не надано до суду жодних процесуальних документів направлених на відновлення зазначених матеріалів, що як вважає скаржниця, свідчить про втрату ОСОБА_2 будь-якого інтересу до розгляду цивільної справи, що свідчить про відсутність у неї юридичної зацікавленості, а також відсутності з боку ОСОБА_1 порушення прав та законних інтересів ОСОБА_2 .
Крім того, скаржниця посилаючись на положення національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини щодо непорушності права власності та межі втручання держави у цей процес, вважає що суд першої інстанції фактично поклав на ОСОБА_1 індивідуальний та надмірний тягар у реалізації її фундаментального права на власність.

Відповідачі та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача не скористались своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Сторони та третя особа, яких бдуло повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явились, заяв про відкладення розгляду справи, у тому числі з підстав, пов`язанних з проведенням карантину, від останніх на адресу апеляційного суду не надходило.
Що стосується відповідачки ОСОБА_2 , то колегією суддів встановлено, що зареєстрованим місцем проживання останньої є адреса: АДРЕСА_3 .
Оскільки місто Луганськ розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, у відповідності до вимог п. 19 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України та ч. 1 статті 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримнільного провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» апеляційним судом розміщені на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про відкриття апеляційного провадження та розгляд справи 29.04.2020 року об 11-00 год, а.а.с. 110, 111. 
Крім того, рекомендованим поштовим повідомленням про вручення судової повістки про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлено представника ОСОБА_2 адвоката Андрушко К.П., а.с. 112.
Колегія суддів, вважає, що апеляційним судом вжиті всі заходи щодо повідомлення відповідачки ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні в справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.
Тому з урахуванням наведеного, тривалості судового провадження у теперішній справі, зокрема, права сторони позивача на розгляд його справи впродовж розумного строку, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України без участі сторін.
Справу розглянуто на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України без участі сторін та третьої особи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне. 
Відповідно до положень ч.ч.1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Зазначеним вимогам рішення суду першої не відповідає.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 14.10.2011 року між ОСОБА_3 (Дарувальник) та ОСОБА_1 (Обдаровувана) був укладений Договір дарування квартири, за яким право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , набуває ОСОБА_1 . Договір був посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області Завацьким Ю.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1777. 
Право власності за набувачем квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано у міському комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації 17 жовтня 2011 року за № 779/15, в книзі 82. 
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Луганська від 05.04.2012 року в порядку забезпечення позовних вимог ОСОБА_2 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 (справа № 2/1207/3936/12 позовна заява про визнання недійсним договору дарування квартири).
Відповідно довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вказані інформаційні ресурси містять інформацію щодо реєстраційного номеру обтяження 12443267, зареєстрований 26.04.2012 року реєстратором Луганською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 32338982 від 26.04.2012 року старший державний виконавець Жовтневого ВДВС Луганського МУЮ, об`єкт обтяження: квартира адреса: АДРЕСА_1 , власник 
ОСОБА_1 відповідь на письмовий запит ОСОБА_3 від 23.01.2017 року листом керівника апарату Троїцького районного суду Луганської області наданої від 25.01.2017 року № 1/27/2017 повідомлено, що справа Жовтневого районного суду м. Луганська № 2/435/52/14 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним до Троїцького районного суду Луганської області не передавалась та судом не розглядалась.
У відповідь на письмовий запит ОСОБА_1 про надання інформації листом начальника управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Луганській області від 05.11.2018 року № 5131/23/2-3 повідомлено, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавчих проваджень, по яких ОСОБА_1 є боржником або стягувачем, на виконанні у відділах державної виконавчої служби ГТУЮ у Луганській області станом на 05.11.2018 не перебуває.
Згідно копії ухвали Троїцького районного суду Луганської області від 21.05.2019 року справа № 2/435/52/14 провадження № 2-в/433/19/19 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири. 
Відповідно до ухвали Апеляційного суду Луганської області від 02 липня 2014 року, яка міститься в Єдиному реєстрі судових рішень (справа № 2/1207/3936/12 провадження 22ц/782/2021/14) встановлено, що ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою на ухвалу Жовтневого районного суду м. Луганська від 05 квітня 2012 року, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду та відмовити в забезпеченні позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 . Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилено. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Луганська від 05 квітня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування - залишено без змін.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції посилався на те, що позивачка не довела існування підстав та обставин, необхідних для задоволення позову, оскільки ухвала суду, якою накладено арешт на майно, переглядалась судом апеляційної інстанції, що підтверджує ухвала Апеляційного суду Луганської області від 02 липня 2014 року та яка була залишена в силі, позивачем не доведено, що на теперішній час відпали причини/обставини/підстави накладення обтяження на належне йому на праві власності нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобож чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ст.ст. 13, 263 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судове рішення повинно ґрунтуваатися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним нормам процесуального права рішення суду першої інстанції не відповідає.
Як вірно встановлено судом першої інстанції що 14.10. 2011 року між ОСОБА_3 (Дарувальник) та ОСОБА_1 (Обдаровувана) був укладений Договір дарування квартири, за яким право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , набувала ОСОБА_1 . Договір був посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області Завацьким Ю.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1777, право власності ОСОБА_1 на зазначену квартиру зареєстровано у міському комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації 17 жовтня 2011 року за № 779/15, в книзі 82. 

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Луганська від 05.04.2012 року в порядку забезпечення позовних вимог ОСОБА_2 у цивільній справі № 2/1207/3936/12 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 .

Як вбачається з ухвали Апеляційного суду Луганської області від 02.07.2014 року ОСОБА_1 на вищезазначену ухвалу від 05.04.2012 року подано апеляційну скаргу, в якій остання просила скасувати ухвалу та відмовити у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .
Під час розгляду апеляційної скарги Апеляційним судом Луганської області було встановлено, що спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 є предметом спору у справі за позовними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування. У суду першої інстанції були підстави для прийняття заходів забезпечення позову. Вибраний судом захід забезпечення позову є співмірним заявленим вимогам, шкоди іншим особам цим заходом не заподіяно, та на підставі зазначеного Апеляційний суд Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилив. Ухвалу Жовтневого районного суду м.Луганська від 05.04.2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування залишено без змін.

Відповідно довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вказані інформаційні ресурси містять інформацію щодо реєстраційного номеру обтяження 12443267, зареєстрований 26.04.2012 року реєстратором Луганською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 32338982 від 26.04.2012 року старший державний виконавець Жовтневого ВДВС Луганського МУЮ, об`єкт обтяження: квартира адреса: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_1 .

На підставі зазначеного, колегією суддів установлено, що позивачем ОСОБА_2 у цивільній справі № 2/1207/3936/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування оспорюється правомірність дарування ОСОБА_3 спірної квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважає недійсним договір дарування від 14.10.2011 року, за яким ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Як вбачається з заяви представника відповідачки ОСОБА_2 Анрушко К.П. , останній під час розгляду справи у суді першої інстанції заперечував проти зняття арешту посилаючись на те, що заборгованість по виконавчим листам не погашена, а.с. 58.
Як вбачається з інформації, наданої начальником відділу Новоайдарського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 14.01.2020 року № 89 Новоайдарський РВ ДВС Східного мідрегіонального управління МУЮ заперечує проти зняття арешту з майна боржника з тих підстав, що його накладено з метою забезпечення виконання рішень суду, оскільки заборгованість ОСОБА_3 , яка є однією зі сторін у справі та виступає боржником по виконавчим провадженням, мається заборгованість по виконавчим провадженням, яка, станом на 14.01.2020 року у повному обсязі не сплачена та складає загальну суму 71393,56 грн, а.с. 61.
Звертаючись з даним позовом до суду, позивачка ОСОБА_1 обґрунтувала свої вимоги тим, що накладення арешту на майно та заборона на відчуження нерухомого майна (спірної квартири) порушує її права, як власника майна, при цьому, у тому числі, посилалась на положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», а також на положення п. 2 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 03.06.2016 року про те, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику.
Дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Аналогічні приписи містить і Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом МЮ України № 74/5 від 15 грудня 1999 року, згідно п.5.15.1 якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про звільнення майна з-під арешту.
За змістом вказаних норм право застосувати передбачений законом спосіб захисту своїх прав - звільнення майна з-під арешту (виключення з акту опису і арешту) належить лише особі, яка є відмінною від боржника і вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові у виконавчому провадженні.
За доводами, як позовної заяви так і апеляційної скарги ОСОБА_1 вважає, що в даному випадку єдиним способом захисту її прав є усунення перешкод у здійсненні права розпоряджатися своїм майном шляхом подання позовної заяви про зняття арешту з нерухомого майна.
Між тим, судом першої інстанції не встановлено, чи правильно визначено ОСОБА_1 , яка є відповідачем у цивільній справі № 2/1207/3936/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування, предметом спору у якій є належна ОСОБА_1 на праві власності на підставі оспорюваного правочину спірна квартира, спосіб захисту своїх майнових прав шляхом подання позовної заяви до Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_2 , третя особа: центр надання адміністративних послуг при Новоайдарській районній державній адміністрації, про зняття арешту з нерухомого майна.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи справу, суд першої інстанції не звернув увагу на суб`єктний склад сторін у спірному правовідношенні та не дав цьому ніякої правової оцінки, у тому числі й пред`явленя позову до Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області.
Державний виконавець не стає учасником цивільних правовідносин власності, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість державного виконавця в предметі спору та реалізації прийнятого рішення, оскільки до повноважень виконавчої служби покладено повноваження примусового виконання судових рішень, а також рішень інших органів та посадових осіб, а тому орган державної виконавчої служби в таких позовах може бути залучений виключно в якості третьої особи, оскільки повинні виконувати судове рішення.
Між тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про зняття арешту з нерухомого майна суд першої інстанції не зазначив підстав такої відмови, у той час як пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, а не з заначених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення підстав.
Звертаючись до суду про зняття арешту з нерухомого майна, який був накладений ухвалою Жовтневого районного суду м. Луганська від 05.04.2012 року в порядку забезпечення позовних вимог ОСОБА_2 у цивільній справі № 2/1207/3936/12 за позовом останньої до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 позивачкою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 позов заявлений не був, до участі у справі остання залучена не була.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та зробив висновки по суті позовних вимог ОСОБА_1 .
Повноваження апеляційного суду змінити склад учасників справи цивільним процесуальним законом не передбачено.
У зв`язку з наведеним судова колегія дійшла висновку про те, що звертаючись до суду з зазначеною позовною заявою про зняття арешту з нерухомого майна позивачка ОСОБА_1 звернулася не до всіх належних відповідачів, які мають бути залучені по справі, що є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Судова колегія зауважує, що відмова у задоволенні позову з вказаних підстав не позбавляє позивача права звернутися до суду з відповідним позовом щодо захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав в обраний ОСОБА_1 спосіб з урахування обставин справи але до всіх належних відповідачів. 
Судова колегія не надає оцінки іншим доводам апеляційної скарги, а також оцінки доказам по справі, оскільки ці доводи та докази можуть бути предметом розгляду суду у разі звернення позивачем до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 14 січня 2020 року слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 14 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_2 , третя особа: центр надання адміністративних послуг при Новоайдарській районній державній адміністрації, про зняття арешту з нерухомого майна відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повну постанову складено 04.05.2020 року.

Головуючий І. О. Дронська

Судді О. Ю. Карташов

А. В. Яресько