ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2020 р.	Справа № 520/3967/2020	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2020 року, (головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В.) по справі № 520/3967/2020
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        Харківської обласної державної адміністрації      третя особа         Обласне бюро судово-медичної експертизи Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації 
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати бездіяльність Обласного бюро судово-медичної експертизи Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації протиправною;
- зобов`язати Обласне бюро судово-медичної експертизи Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації провести експертизу за постановою слідчих Холодногірського ВП ГУ НП у Харківській області та відповісти на питання слідчих щодо визначення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень по кримінальному провадженню № 12016220510004405 від 14.12.2016.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2020  відмовлено у відкритті провадження по справі.
Позивач, не погоджуючись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, як постановлену з порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на обмеження його права  доступу до суду, не врахування судом  постанови Верховного Суду від 13.03.2019 по справі № 526/2339/17, згідно висновків якої справа щодо оскарження рішення органу МСЕК підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Зазначає про помилковість висновків суду щодо відмови у відкритті провадження, оскільки позивач оскаржує бездіяльність посадових осіб суб`єкта владних повноважень - Харківської обласної державної адміністрації, що не  регулюється статтями КПК України. 
Відповідачем не надано відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
В позовній заяві зазначено, що в грудні 2017 року  слідчим Холодногірського відділу поліції призначено судово-медичну експертизу щодо визначення ступеню та характеру тілесних ушкоджень по кримінальному провадженню № 12016220510004405.
12.01.2018, 04.05.2018, 04.09.2019 відповідачем проведено судово-медичні експертизи .
Зайцев Ю. В., не погоджуючись з висновками експертиз, вважаючи що при їх проведенні відповідачем не витребувано всіх необхідних оригіналів медичної документації, звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції з посиланням на  п. 1 ч.1  ст. 170 КАС України виходив з того, що даний спір не є публічно-правовим та підлягає розгляду  в порядку, передбаченому КПК України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб саме у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням владно-управлінських дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.
Разом з тим, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
При визначенні юрисдикційності спору суд повинен враховувати зміст (суть) спірних правовідносин. При вирішенні питання щодо компетенції суду слід врахувати критерій суб`єктного складу спірних правовідносин, одним з яких є участь суб`єкта владних повноважень, визначити характер правовідносин, із яких виник спір, і кінцеву мету пред`явлення позову.
При визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого суб`єкт публічного права звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача, аніж розмежування юрисдикції виключно на підставі участі у спорі суб`єкта владних повноважень.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 по справі 815/1121/17, Верховного Суду від 27.02.2020 по справі №442/5271/17, від 29.04.2020 по справі №826/13381/15.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 фактично не погоджується з висновками експертиз, проведених Обласним бюро судово-медичної експертизи Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації в межах кримінального провадження № 12016220510004405 від 14.12.2016.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (ч. 1 ст. 1 КПК України).
Завданнями кримінального провадження відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
П.п. 10, 19 ч. 1 ст. 3 КПК України встановлено, що кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність; сторони кримінального провадження - з боку обвинувачення: слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; з боку захисту: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.
Відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 3 КПК України учасником кримінального провадження є, зокрема експерт.
Відповідно до ч. 1 ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених ст.244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 244 КПК України сторона захисту має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про проведення експертизи у разі, якщо для вирішення питань, що мають істотне значення для кримінального провадження, необхідне залучення експерта, проте сторона обвинувачення не залучила його або для вирішення залученим стороною обвинувачення експертом поставлені запитання, що не дозволяють дати повний та належний висновок з питань, для з`ясування яких необхідне проведення експертизи, або існують достатні підстави вважати, що залучений стороною обвинувачення експерт внаслідок відсутності у нього необхідних знань, упередженості чи з інших причин надасть або надав неповний чи неправильний висновок.
Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України, зокрема, висновки експертів є процесуальними джерелами доказів.
Колегія суддів зазначає, що помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних та інших справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 30.01.2020 по справі № 826/5968/17.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що Обласне бюро судово-медичної експертизи Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації  під час вчинення дій щодо проведення експертиз в межах кримінального провадження не здійснює публічно-владні управлінські функції, а отже, оскарження таких дій має відбуватися виключно за правилами, встановленими КПК України.
Вищенаведене спростовує доводи апелянта, що даний спір є публічно-правовим та має вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.
Доводи апелянта про необхідність врахування висновків, викладених в  постанові Верховного Суду від 13.03.2019 по справі № 526/2339/17, згідно яких справа щодо оскарження рішення органу МСЕК підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства є необгрунтованими з наступних підстав.
Так, по справі № 526/2339/17  позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації, в якому просив визнати за наявними документами факт настання інвалідності по зору з дитинства та змінити причину інвалідності на "особу з інвалідністю з дитинства" з метою отримання соціальної допомоги.
Тобто предмет розгляду справи № 526/2339/17 не є тотожним з предметом розгляду даної справи за позовом ОСОБА_1 та відрізняється характером спірних правовідносин, змістом та юридичною природою обставин у справі.
Доводи апелянта щодо обмеження його права в доступі до суду колегія суддів вважає помилковими, оскільки ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до належного суду в порядку кримінального судочинства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Оскільки висновки суду першої інстанції про непоширення на цей спір юрисдикції адміністративних судів зроблені з правильним застосуванням і дотриманням норм процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2020 - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2020 року по справі № 520/3967/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено  18.05.2020 року