Дата документу 27.05.2020 Справа № 322/1432/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 322/1432/19 Головуючий у 1-й інстанції: Гасанбеков С.С. 
 
провадження № 22-ц/807/1863/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

                                                         
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2020 року                                                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Кочеткової І.В.
                       Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 16 березня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 06.06.2010, згідно з якою отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010, та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Копії Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифів Банку» позивач додав до позовної заяви.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно з якими обслуговується відповідач.
Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.10.2019 має заборгованість в розмірі 69 553,70 грн.
На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає. Тому, посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.06.2010 у розмірі 69 553,70 грн. станом на 30.10.2019, яка складається з наступного: 488,90 грн. - заборгованість за кредитом; 60 896,53 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 4 380,00 грн. - заборгованість за пенею; штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3 288,27 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 16 березня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2010 року станом на 30 жовтня 2019 року в розмірі 158,36 грн., а саме: 25,87 грн. - основна сума боргу; 32,49 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 100,00 грн. - пеня. Стягнуто судові витрати в сумі 4,42 грн.
В задоволенні решти позову - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Крилової О.Л.подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення решти заборгованості та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем, який отримав копію апеляційної скарги 06.05.2020р., не надано, що не є перешкодою у відповідності до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України для апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 06.06.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг, та у підписаній відповідачем анкеті-заяви від 06.06.2010р. зазначалось, що вказаний договір складається із заяви клієнта, пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів.

Відповідно до зазначеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку.

Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості, станом на 30.10.2019 відповідач через неналежне виконання умов договору від 06.06.2010 має заборгованість у розмірі 69 553,70 грн., а саме: 488,90 грн. - заборгованість за кредитом; 60 896,53 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 4 380,00 грн. - заборгованість за пенею; штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3 288,27 грн. - штраф (процентна складова). Дана заборгованість утворилась станом на 31.07.2019 та залишалась незмінною по 30.10.2019.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг із Умов і правил надання банківських послуг.

Саме на підставі Умов та правил банківських послуг було нараховано відображені у розрахунку проценти та неустойка у вигляді пені та штрафів.

При цьому, банк вважав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява, Пам`ятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку складають між ним та банком договір, до якого шляхом підписання анкети-заяви приєднався відповідач.
Але суд першої інстанції не погодився з цим, ретельно вмотивувавши свої висновки щодо такої незгоди, які колегія визнає правильними.

Так, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення.
На підтвердження позовних вимог позивачем надано Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається та-ким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

З огляду на положення вказаних норм, суд першої інстанції правильно визнав, що для укладення кредитного договору лише підписані умови можуть свідчити про їх погодження сторонами, а тому обґрунтовано не визнав такими Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, витяги з яких долучені до позовної заяви.

В такому разі, суд вважав, що Довідка про умови кредитування, яка була підписана відповідачем у день підписання заяви від 06.06.2010р., є складовою кредитного договору, у якій визначені істотні його умови. 
Так, у довідці про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» між сторонами узгоджені наступні умови кредитування: тип кредитної лінії - поновлювана; базова процентна ставка за користування кредитними коштами - 2,5 % на місяць на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів на рік; розмір щомісячного платежу ( включаючи плату за користування кредитними коштами) - 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; строк внесення платежів до 25 числа наступного місяця за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, яка вираховується як пеня (1) - базова процентна ставка за договором/ 30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня (2) - 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, яка нараховується 1 раз на місяць при наявності прострочки по кредиту чи процентам більше 50 грн. протягом 5 і більше днів; штраф у випадку прострочення будь-якого платежу терміном більше як 30 днів у сумі 500 грн. (фіксована частина) + 5 % від суми заборгованості ( а.с. 10).

Строк дії договору не визначено, що встановив суд, стягуючи заборгованість за весь період, у якому нарахована заборгованість, згідно з першою вимогою банку відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України.
В такому разі суд правильно визнав, що відсотки, пеню банк мав право нараховувати увесь період користування кредитними коштами, а тому їх слід стягнути за весь період, за який просить банк - з 06.06.2010р. по 31.09.2019р., оскільки відповідач, отримавши копію позовної заяви, заяв про застосування строку позовної давності не надавав. 

Судом було ретельно перевірено наданий банком розрахунок заборгованості та встановлено, що деякі складові заборгованості у певних періодах нарахування здійснювались не у відповідності з базовими умовами, погодженими сторонами у Довідці про умови кредитування. 
Суд правильно встановив, що факт отримання відповідачем кредиту в розмірі 488,90 грн. підтверджується матеріалами справи та не спростований відповідачем. 

При цьому, колегія зважує на те, що на теперішній час відповідач рішення суду не оскаржив, відзиву на скаргу не надав, що розцінюється як його згода із встановленими судом обставинами.
Заборгованість за кредитом в сумі 488,90 грн. станом на 29.07.2011 стала простроченою та не змінювалась в подальшому.
За період з 06.06.2010 по 26.02.2015 відповідач платежів на погашення заборгованості за кредитом не здійснював. 
27.02.2015 відповідачем сплачено 587,06 грн., 31.03.2015 відповідачем сплачено 10,00 грн., 01.04.2015 відповідачем сплачено 415,20 грн., 15.06.2015 відповідачем сплачено 1 881,60 грн.
Суд встановив, що банком у періоді з 06.06.2010р. по 26.02.2015р. проценти нараховувались за ставкою, визначеною у Довідці про умови кредитування, а розмір заборгованості становить 547,27 грн.

Але в подальшому періоді з 01.03.2014 по 01.05.2015 (426 днів) відсотки нараховувалось неправильно, тому суд перерахував їх у відповідності із погодженими умовами, визначивши суму заборгованості за відсотками за цей період в розмірі 173,56 грн.

Тому загальна сума заборгованості станом на 01.05.2015 за процентами складає: 547,27 + 173,56 = 720,83 грн.
Таким же чином суд перевірив правильність нарахування пені за вказані періоди та визнав, що вона також розрахована не у відповідності до вимог Довідки про умови кредитування, у зв`язку з чим здійснив її перерахунок на підставах вказаної довідки, визначивши станом на 01.02.2015р. дійсний розмір пені у сумі 1620 грн. .

Також суд, визначивши загальний розмір заборгованості станом на 01.02.2015р. відрахував від неї фактично сплачену за цей період суму з дотримання вимог ч. 1 ст. 534 ЦК України, яка поширюється на ці правовідносини.

Таким же чином судом було перевірено розрахунок заборгованості і за подальший період, що колегія вважає вірним. Та банк не навів своїх міркувань в апеляційній скарзі з приводу наведеного судом розрахунку, обмежившись загальними доводами про безпідставність відмови в позові у частині заборгованості, а також навівши висновки ВС у інших постановах, які не відображають аналогічних обставин з цією справою в частині розміру заборгованості та її підрахунку.

Відтак, суд навівши свої розрахунки згідно з базовою процентною ставкою 2,5 % на місяць, пені (1), пені (2) за формулами Довідки про умови кредитування, відрахувавши від сум заборгованості сплачені відповідачем кошти, визначив заборгованість станом на 31.10.2019р. у розмірі: кредит - 25,87 грн.; проценти - 32,49 грн., пеня - 422,49 грн.

Тобто суд відмовив у стягненні решти заборгованості не тому, що вважав це безпідставним з огляду на те, що Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи не є складовими договору, а тому, що заборгованість нарахована не вірно, а правильно підрахована судом майже повністю сплачена відповідачем, за виключенням вище зазначеної. 
До вказаної заборгованості по пені в сумі 422,49 грн. суд також застосував вимог ч. 3 статті 551 ЦК України, зменшивши її розмір до 100 грн., оскільки вона у 7 разів перевищує розмір основаної заборгованості. І ці висновки суду не суперечать положенням застосованої норми та дійсним обставинам.
В задоволенні вимог щодо штрафів суд відмовив за підставами неможливості покладення подвійної відповідальності за одне порушення, що кореспондує приписам ст. 61 Конституції.
При цьому, колегія погоджується з висновками суду, що штраф, який рахується у зв`язку з простроченням сплати певної суми на 30 днів, фактично повторює у певному періоді вже нараховану першочергово пеню з першого дня прострочення цієї ж заборгованості. 
Між тим, банк взагалі не вдавався в аналіз цих всіх розрахунків суду, а також його мотивування відмови в задоволенні вимог про стягнення всієї решти суми заборгованості, 
тому помилково вважав, що суд необґрунтовано відмовив у стягненні заявлених ним сум.

Таким чином, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому у відповідності до вимог статті 375 ЦПК України залишає її без задоволення, а рішення в оскаржуваній частині - залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В ИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 16 березня 2020 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Постанова прийнята, складена та підписана 27 травня 2020 року.

Головуючий:                                                         Маловічко С.В.

Судді:                                                                         Кочеткова І.В.

                Подліянова Г.С.