ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/6849/18                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  18 травня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Єгорової Н.М.,
суддів                    - Коротких А.Ю., Федотова І.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

          ВСТАНОВИЛА:
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про:
- визнання протиправними дій відповідача щодо відрахування суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору, які утримано при звільненні з військової служби з нарахованої компенсації за недоотримання речового майна, як компенсацію за неотримане речове забезпечення;
- зобов`язання відшкодувати суму податку з доходів фізичних осіб та військового збору, які утримано при звільненні з військової служби з нарахованої компенсації за недоотримання речового майна, як компенсацію за неотримане речове забезпечення.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що законодавцем не визначено чіткий перелік сум допомог, компенсацій, які не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу. Наголосив, що компенсація вартості за неотримане речове майно за своєю природою не є винагородою за виконання обов`язку несення служби, відповідно і не включається до складу грошового забезпечення військовослужбовця, а як наслідок, сума компенсації оподаткуванню не підлягає. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обгрунтування своєї позиції зазначає, що судом першої інстанції помилково не враховано підпункт 164.3 Податкового кодексу України, відповідно до якого при визначені бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошових формах. При цьому підкреслює, що оскільки компенсація за неотримане речове майно не передбачена у ст. 165 Податкового кодексу України, то її слід вважати іншими доходами у розумінні ст. 164 Податкового кодексу України. Вказує, що посилання суду першої інстанції на рішення Європейського суду з прав людини є помилковими, оскільки вказані Окружним адміністративним судом міста Києва рішення стосуються іншого предмета спору.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, виходячи з наступного.
Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі у званні полковника на посаді начальника відділу (узагальнення судової практики) – заступника начальника Північного територіального юридичного управління.
Наказом начальника Міністра оборони України від 09 серпня 2016 року № 176 позивача звільнено з військової служби у запас за пунктом “б” (за станом здоров`я).
Згідно із витягом з наказу начальника Північного територіального юридичного управління (по стройовій частині) від 11 серпня 2016 року № 103, ОСОБА_1 з 26 вересня 2016 року виключено зі списків особового складу Північного територіального юридичного управління та всіх видів забезпечення.
При цьому, відповідно до витягу із наказу начальника Наказом командира військової частини – польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) Північного територіального юридичного управління (по стройовій частині) від 21 вересня 2016 року 126 на підставі рапорта полковника юстиції ОСОБА_1 від 21 вересня 2016 року, довідки розрахунку від 21 вересня 2016 року №9, витягу із наказу Міністра оборони України від 09 серпня 2016 року № 730 вирішено виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 82962,18 грн відповідно до частини першої статті 9-1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі – Закон № 2011-XII) та Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 (далі – Постанова № 178).
З матеріалів справи вбачається, що позивачу виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно в розмірі 66784,56 грн замість призначеної у розмірі 82962,18 грн. з вирахуванням податків.
На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з метою ефективного захисту порушеного права позивача необхідно зобов`язати відповідача виплатити на користь позивача компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 82962,18 грн, з урахуванням виплаченої суми (66784,56 грн), без утримання із зазначеної компенсації податку з доходів фізичних осіб та військового збору, оскільки такі відрахування здійснені відповідачем протиправно.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.
Приписами частини 2  статті 19 Конституції України  встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно зі  статтею 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"  (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Статтею 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"  передбачено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються зокрема, Міністерством оборони України, а порядок грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктами 2, 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178  (далі - Порядок № 178) виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
За пунктом 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Згідно з пунктом 7 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.
Згідно з пунктом 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини (абзац 3 пункту 242 Положення).
Згідно з пунктом  163.1  статті  163 Податкового кодексу України  об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Згідно з підпунктом  164.2.17  пункту  164.2  статті  164 Податкового кодексу України  до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених  статтею 165 цього Кодексу) у вигляді, зокрема, суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із  законом  за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом.
За пунктом  168.5. статті  168 Податкового кодексу України  суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції станом на дату виключення позивача зі списків особового складу відповідач не виплатив грошову компенсацію за неотримане речове майно. В подальшому позивачу було нараховано грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 82962,18 грн, з якої утримано податок з доходів фізичних осіб та військовий збір, а тому фактично ОСОБА_1 було виплачено 66784,56 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 141 від 10 березня 2017 року.
З аналізу наведених норм матеріального права та встановлених обставин справи слідує, що позивач, під час проходження військової служби, обтяжений власними витратами на придбання речового майна, мав правомірні очікування на отримання його грошової компенсації, оскільки і приписами  Закону № 2011-XII, і Порядку № 178, гарантоване як право на отримання вказаного речового майна, так і право на одержання його грошової компенсації у протилежному випадку.
Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку № 178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу). Відтак, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
Вказана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі №803/756/17.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що утримавши з належних позивачу до виплати сум грошової компенсації за неотримане речове майно податок з доходів фізичних осіб, відповідач фактично позбавив його частини цієї грошової компенсації, що не узгоджується з підходом законодавця до оподаткування доходів військовослужбовців (пункт  168.5. статті  168 Податкового кодексу України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі № 813/4138/17.
З урахуванням неведеного судова колегія погоджуєьться з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно утримано податок з нарахованої ОСОБА_1 суми грошової компенсації.
Крім того, доводи відповідача про те, що така компенсація здійснювалась позивачу не як військовослужбовцю, а особі, яка звільнена з військової служби, у зв`язку з чим на нього не поширюються пільги визначені податковим законодавством є помилковими, оскільки прямо суперечать викладеним вище нормам чинного законодавства.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року – без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач                                                                                 Н.М. Єгорова 
Судді                                                                                           А.Ю. Коротких 
                                                                                                              І.В. Федотов