22.06.20
22-ц/812/611/20
Єдиний унікальний номер судової справи 489/4914/17
Номер провадження 22-ц/812/611/20
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України

22 червня 2020 року                                                місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Лисенка П.П., Ямкової О.О., 

з секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі: 
представника позивача - Капцової Н. ОСОБА_1 , 
представників відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , 

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника відповідача  ОСОБА_2 –  ОСОБА_4  рішення, яке ухвалено Ленінським районним судом міста Миколаєва 18 грудня 2018 року, під головуванням судді Рум`янцевої Н.О., в приміщені цього ж суду об 11 год. 06 хв., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа Банк», яке є правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі – ПАТ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі – АТ «Укрсоцбанк»), звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16 березня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і ОСОБА_2 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №646/112-К112, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в межах максимального ліміту заборгованості до 250 000 доларів США на споживчі потреби, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.5% річних, на строк до 15 березня 2017 року.
В подальшому до кредитного договору вносилися зміни та доповнення, шляхом укладення додаткових угод до вищевказаного договору, якими кредитний ліміт спочатку був збільшений до 373 647 доларів США, а пізніше зменшений до 222 328 доларів США, зі сплатою 13.5% річних. Також було змінено графік погашення кредиту, встановлено суму щомісячного платежу за кредитом та відстроченими процентами: з 01 жовтня 2014 року по 01 лютого 2017 року (до 10 числа кожного місяця включно) по 7 410.93 доларів США та по 5 107.23 доларів США відповідно, з 01 березня 2017 року - 7 411.03 доларів США та 5 107.16 доларів США відповідно, а також змінено процентну ставку та встановлено на період з 06 червня по 04 жовтня 2014 року – 1% річних, з 05 жовтня 2014 року – 13.5% річних. 
Взятий на себе обов`язок банк виконав належним чином, в той час, як позичальник ОСОБА_2 належним чином своїх договірних зобов`язань не дотримав, у зв`язку із чим станом на 04 жовтня 2017 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 579 240.19 доларів США, з яких: 222 328 доларів США - заборгованість за кредитом, 245 347.42 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 49 117.19 доларів США, що еквівалентно 1 304 144 грн. 65 коп. – пеня за прострочення строків повернення кредиту, 62 447.58 доларів США, що еквівалентно 1 658 089 грн. 10 коп. – пеня за прострочення строків сплати процентів.
Посилаючись на викладені обставини, ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_2 заборгованість по кредиту та процентам у розмірі 467 675.42 доларів США, а також 2 962 233 грн. 75 коп. пені та судовий збір в розмірі 230 697 грн. 13 коп.
Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18 грудня 2018 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №646/112-К112 від 16 березня 2007 року станом на 10 жовтня 2017 року у розмірі 447 877.48 доларів США, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 222 306.09 доларів США; заборгованості за відсотками – 225 549.48 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення тіла кредиту за період часу з 05 жовтня 2016 року по 04 жовтня 2017 року – 49 117.19 доларів США, що еквівалентно станом на 10 жовтня 2017 року – 1 304 144 грн. 65 коп.; пеню за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом за період часу з 05 жовтня 2016 року по 04 жовтня 2017 року – 62 447.58 доларів США, що еквівалентно станом на 10 жовтня 2017 року – 1 658 089 грн. 10 коп., а всього пеню у загальному розмірі 2 962 233 грн. 75 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсоцбанк» 230 697 грн. 13 коп. судового збору.
Вирішуючи спір таким чином, як викладено в оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції виходив з того, що сторони перебувають у правовідносинах, підставою виникнення яких є договір про надання відновлювальної кредитної лінії від 16 березня 2007 року за №646/112-К112, та оскільки відповідач належним чином умови договору не виконав, то утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача за судовим рішенням.
Не погодившись із судовим рішенням, відповідач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_4 , оскаржив його в апеляційному порядку. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що заборгованість за кредитом існувала станом на 06 червня 2014 року, а з позовом банк звернувся до суду лише 10 жовтня 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволені позову. Також відповідач стверджував, що суд помилково вважав, що він припинив сплачувати чергові платежі з 10 жовтня 2014 року. Вважає, що останній платіж він здійснив 11 квітня 2011 року, а починаючи з 11 травня 2011 року щомісячні платежі вже не здійснювалися.
Посилаючись на викладенні обставини, а також на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, представник відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_4 просила рішення районного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану в його інтересах представником ОСОБА_4 , залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь держави 334 218 грн. 15 коп. судового збору за подання апеляційної скарги. 
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 10 травня 2019 року внесені виправлення в судовому рішенні Ленінського районного суду міста Миколаєва 18 грудня 2018 року в частині суми заборгованості за тілом кредиту, яка вказана у другому реченні третього знизу абзацу мотивувальної частини з помилково зазначеної 222 328.09 доларів США на 222 328.00 доларів США та в другому абзаці резолютивної частини рішення з помилково зазначеної 222 306.09 доларів США на 222 328.00 доларів США. 
Постановою Верховного Суду від 29 січня 2020 року постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання касаційної скарги у сумі 445 595 грн. 75 коп.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 23 березня 2020 року залучено до участі у цивільній справі в якості правонаступника позивача  АТ «Укрсоцбанк» - Акціонере товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»). 
Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.
Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає не в повному обсязі.
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. 
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.
При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.
Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Відповідно до ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
За правилами ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.
Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором.
За змістом ст.611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
З матеріалів справи вбачається, що 16 березня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 у простій письмовій формі укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії №646/112-К112, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти окремими частинами – траншами в межах максимального ліміту заборгованості до 250 000 доларів США на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (споживчі потреби) зі сплатою процентів у розмірі 12.5% річних на строк до 15 березня 2017 року.
У п.4.2 ст.4 вказаного договору сторонами узгоджено, що у разі прострочення позичальником терміну сплати комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку, визначеного в пункті 3.3.14 цього договору, строків сплати процентів, визначених пунктом 2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених пунктами 1.1, 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 5.4 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України (далі - НБУ) від несвоєчасної сплаченої суми за кожний день прострочки, що діє у цей період (том 1 а.с.8-10).
Відповідно до письмових заяв позичальника ОСОБА_2 на видачу готівки, банк відкрив йому позичковий рахунок та надав кредитні кошти на загальну суму 369 481 доларів США (том 1 а.с.22-28,29,56-62, 63-64).
Додатковою угодою від 14 червня 2007 року за №1 до кредитного договору від 16 березня 2007 року за №646/112-К112 збільшено максимальний ліміт відновлювальної кредитної лінії до 373 647 доларів США, а наступною додатковою угодою від 14 лютого 2008 року за №2 максимальний ліміт заборгованості по кредитній лінії зменшено до 250 000 доларів США (том 1 а.с.11-12).
06 червня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін №3 до кредитного договору від 16 березня 2007 року №646/112-К112, відповідно до якого кредитний договір викладено в новій редакції, зменшено максимальний ліміт заборгованості до 222 328 доларів США зі сплатою 13.5 % річних (том 1 а.с.13-19).
Договором про внесення змін від 06 червня 2014 року за №4 до кредитного договору від 16 березня 2007 року №646/112-К112 змінено графік погашення кредиту, встановлено суму щомісячного платежу за кредитом та відстроченими процентами з 01 жовтня 2014 року по 01 лютого 2017 року (до 10 числа включно кожного місяця) - по 7 410.93 доларів США та по 5 107.23 доларів США відповідно, з 01 березня 2017 року - 7 411.03 доларів США та 5 107.16 доларів США відповідно, а також змінено процентну ставку та встановлено на період з 06 червня по 04 жовтня 2014 року - 1 % річних, а з 05 жовтня 2014 року – 13.5% річних, погашення здійснюватиметься до 10 числа (включно) кожного місяця (том 1 а.с.20-21).
У зв`язку з неналежними виконанням позичальником ОСОБА_2 умов вищевказаного кредитного договору, станом на 04 жовтня 2017 року за розрахунками АТ «Укрсоцбанк» у нього утворилась заборгованість у загальному розмірі 579 240.19 доларів США, що еквівалентно 15 379 808 грн. 86 коп., з яких: 
сума заборгованості за основною сумою кредиту становить 222 328 доларів США, що еквівалентно 5 903 185 грн. 25 коп.; 
сума заборгованості за відсотками становить 245 347.42 доларів США, що еквівалентно 6 514 389 грн. 86 коп.;
пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 1 304 144 грн. 65 коп.;
пеня за несвоєчасне повернення процентів - 1 658 089 грн. 10 коп. (том 1 а.с.4-7).
Згідно з висновком експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 27 серпня 2018 року №34 станом на 10 жовтня 2017 року розмір заборгованості за тілом кредиту - 222 306.09 доларів США або еквівалент в гривнях за офіційним курсом НБУ станом на 10 жовтня 2017 року (26,551695 грн. за 1 долар США) - 5 902 603 грн. 50 коп.; заборгованість за відсотками - 245 738.11 доларів США, що в еквіваленті 6 524 763 грн. 35 коп.; сума пені за несвоєчасне погашення тіла кредиту за період з 05 жовтня 2016 року по 04 жовтня 2017 року складає 49 117.19 доларів США, що в еквіваленті становить 1 304 144 грн. 65 коп.; сума пені за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом за період з 05 жовтня 2016 року по 04 жовтня 2017 року складає 62 447.58 доларів США, що в еквіваленті становить 1 658 089 грн. 10 коп. 
Згідно з наданими документами, наданий до матеріалів позовної заяви ПАТ «Укрсоцбанк» розрахунок заборгованості умовам зазначених договорів, додатків та графіку погашення кредиту і процентів, станом на 10 жовтня 2017 року відносно: заборгованості за тілом кредиту, який згідно розрахунку становить 222 328.00 доларів США, документально підтверджується частково загальною сумою 222 306.09 доларів США; заборгованості за відсотками, який згідно розрахунку становить 245 347,42 доларів США, документально підтверджується повністю та становить - 245 738.11 доларів США (відсотки за період з 04 жовтня 2017 (дата розрахунку банком) по 10 жовтня 2017 року (дата розрахунку експертом) становлять 500.19 доларів США (том 4 а.с.168-199).
30 жовтня 2017 року за рахунок реалізації на електронних торгах іпотечного майна - житлового будинку АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_2 , відбулося часткове погашення процентів за кредитним договором від 16 березня 2007 року №646/112-К112 у розмірі 19 797.94 доларів США (том 4 а.с.17-18,60).
Отже, встановивши, що позичальник неналежним чином виконував умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. При цьому, відповідачем не спростовано розмір заборгованості за спірним кредитним договором та презумпцію правомірності договору про надання кредиту, а також чинності зобов`язань, які виникли на підставі вказаного договору.
Окрім того, колегія суддів виходить із того що розмір заборгованості по тілу кредиту було визначено сторонами у договорі від 06 квітня 2014 року, а розмір відсотків нараховано вірно, що підтверджується висновком експерта.
У той же час колегія суддів вважає, що при вирішенні спору суд першої інстанції не врахував, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та штрафні санкції припиняється у разі закінчення строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18).
За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд першої інстанції на вказані вимоги закону уваги не звернув, не врахував, що відповідно до умов кредитного договору, строк виконання зобов`язання закінчився 15 березня 2017 року та саме із цієї дати у позивача, як кредитодавця, припинилося право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитними коштами і пеню та дійшов помилкового висновку про стягнення процентів за користування кредитними коштами та пеню, які були нараховані банком після 15 березня 2017 року.
Частиною першою ст.376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням наведеного, позовні вимоги банку про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих після закінчення строку кредитування за договором (15 березня 2017 року) у розмірі 16 924.77 доларів є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. 
За такого, розмір процентів за користування кредитними коштами підлягає відповідному корегуванню та становить 208 624.71 доларів США (245 347.42-16 924.77- 19 797.94). 
У зв`язку з цим підлягає зменшенню і розмір пені за несвоєчасне погашення основної суми кредиту з 1 304 144 грн. 65 коп. до 450 806 грн. 36 коп. за період з 05 жовтня 2016 року по 15 березня 2017 року, та розмір пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитними коштами з 1 658 089 грн. 10 коп. до 749 181 грн. 82 коп. за період з 05 жовтня 2016 року по 15 березня 2017 року, а всього підлягає стягненню пеня в загальному розмірі 1 199 988 грн. 18 коп.
При цьому, суд першої інстанції, обґрунтовано відхилив заяву відповідача про застосування позовної давності та дійшов правильного висновку про те, що договором про внесення змін від 06 червня 2014 року за №4 сторони встановили графік погашення кредиту та відстрочених процентів, нарахування яких здійснюється починаючи з 06 жовтня 2014 року та погашаються до 10 числа (включно) кожного місяця, з кінцевим терміном повернення кредиту до 15 березня 2017 року. Отже, саме після 10 жовтня 2014 року починається строк, з якого позивач має право на звернення до суду за захистом свого порушеного права.
ПАТ «Укрсоцбанк» до суду подало позов 10 жовтня 2017 року, тобто в межах трирічного строку.
Відповідно до частин 1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За вказаних обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 196  092 грн. 56 коп. (230 697.13 х 85% (задоволених вимог) /100) в рахунок відшкодування судового збору, сплаченого в суді першої інстанції.
Також, на підставі ухвали Миколаївського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року ОСОБА_2 було відстрочено сплату судового збору у сумі 334 218 грн. 15 коп. за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення (том 5 а.с.39). 
Враховуючи положення ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 284 085 грн. 43 коп. (334 218.15 – 50 132.72 (15% задоволених вимог апеляційної скарги)).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача  ОСОБА_2 –  ОСОБА_4 – задовольнити частково. 
Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18 грудня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та розподілу судових витрат – змінити та викласти в наступній редакції.
Стягнути з  ОСОБА_2  (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (код ЄДРПОУ 23494714), яке є правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №646/112-К112 від 16 березня 2007 року у загальному розмірі 430 952 (чотириста тридцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят два) доларів США 71 цент, яка складається з основного боргу – 222 328 (двісті двадцять дві тисячі триста двадцять вісім) доларів США та процентів за користування кредитними коштами у розмірі 208 624 (двісті вісім тисяч шістсот двадцять чотири) доларів США 71 цент, а також пеню у загальному розмірі 1 199 988 (один мільйон сто дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) грн. 18 коп. за період з 05 жовтня 2016 року по 15 березня 2017 року.
Стягнути з  ОСОБА_2  (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (код ЄДРПОУ 23494714), яке є правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», 196 092 (сто дев`яносто шість тисяч дев`яносто дві) грн. 56 коп. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору за подачу позовної заяви до суду першої інстанції. 
Стягнути з  ОСОБА_2  (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ) на користь держави 284 085 (двісті вісімдесят чотири тисячі вісімдесят п`ять) грн. 43 коп. судового забору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                        Т.В. Серебрякова 

Судді:                                                        П.П. Лисенко

                                                               О.О. Ямкова
Повний текст судового рішення
складено 23 червня 2020 року