ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

17 березня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №584/271/18 
Номер провадження 22-ц/816/519/20
Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Хвостика С. Г. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
у присутності: 
представника Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» - Симоненка Вадима Григоровича
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 09 грудня 2019 року ухваленого у складі судді Данік Я.І. у м. Путивлі, повний текст складений 19 грудня 2019 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1   до ОСОБА_2 , Путивльського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_3 , Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз», Державне підприємство Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі Відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Північному регіоні», ОСОБА_4 , ТОВ Агрофірма «Козацьке», про виключення майна з акта опису та звільнення з-під арешту,
в с т а н о в и в :        
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом і свої позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Путивльського районного суду Сумської області у цивільній справі №584/435/13-ц за нею визнано право власності на Ѕ частину спільного майна подружжя у тому числі і на комплекс інкубаторну станцію, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вподальшому , рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 30.09.2015 року у справі № 584/962/15-ц було припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та виділено в натурі їй у власність вищезазначене нерухоме майно, а ОСОБА_2 виділено у власність комплекс, птахогосподарство, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
Також їй стало відомо про те, що в процесі виконавчого провадження №31985035, що перебуває на виконанні у Путивльському районному відділі державної виконавчої служби Головного ТУЮ у Сумській області про стягнення боргу з ОСОБА_2 , було здійснено оцінку майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (комплекс інкубаторної станції) одноособовим власником якого є вона. 
Державним виконавцем Відділу ДВС Путивльського районного управління юстиції Зеновою О.В. під час примусового виконання виконавчого листа №2-3988/09, виданого 21.09.2009 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Сумигаз», 28.02.2012 року складено акт опису й арешту майна, до якого, окрім належного боржнику майна, також унесено їй належне майно, а саме комплекс, інкубаторну станцію, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Вважає, що оцінку належного їй майна здійснено для подальшої його реалізації, чим порушуються її права як власника, тому просила виключити з акту опису від 28 лютого 2012 року та звільнити з-під арешту належний їй на праві приватної власності комплекс інкубаторну станцію, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши накладені обтяження та виключивши їх з Реєстру речових прав на майно та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 09 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
У доводах апеляційної скарги зазначає, що судом порушено ст. 82 ЦПК України щодо неврахування фактів без доказування та перевірки, які були встановленні  іншим судом у справі №584/435/13-ц від 06.06.2013 року та у справі №584/962/15-ц від 30.09.2015 року. Сторони стверджують, що фактично шлюбні відносини тривають, рішення суду про розірвання шлюбу не виконане, спірне майно є спільною сумісною власністю і такий факт не заперечується, ані позивачем, ані відповідачем. Судом помилково не застосовано норми ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», адже належність комплексу, інкубаторної станції позивачу підтверджується рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 30.09.2015 року по справі №584/962/15-ц. 
У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк», заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
Зазначає, що справи №584/435/13-ц та №584/962/15-ц були ухвалені лише за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третьої особи АБ «Укргазбанк», а у справі що розглядається є ще інший відповідач – Путивльський районний відділ ДВС та треті особи, які не брали участь у вищезазначених справах, а тому обставини, встановлені в рішенні суду по справі №584/435/13-ц та в справі №584/962/15-ц можуть бути спростовані в загальному порядку особами, які не брали участі в розгляді зазначених справ.
Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській чи адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, але в інших випадках – ці обставини встановлюються на загальних підставах. Дана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 17.04.2018 року по справі №822/1468/17. 
Апелянт ОСОБА_1 та її представник адвокат Неговська І.В. в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, від представника надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із запровадженням в Україні карантину. Апелянт ОСОБА_1 про причини неявки суду не повідомила, із заявою про відкладення розгляду справи до суду не зверталась.
Представник Путивльського РВ ДВС в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи , у зв`язку із відрядженням.
3-ті особи: ПАТ «Укргазбанк», ОСОБА_3 , ДП Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі Відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Північному регіоні», ОСОБА_4 , ТОВ Агрофірма «Козацьке» в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів, керуючись ч.2 ст.372 ЦПК України , вважає за необхідне слухати справу у відсутність не з`явившихся осіб, оскільки їх неявка не є перешкодою для слухання справи по суті.
Заслухавши суддю-доповідача, думку представника АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:
За приписами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 17 вересня 1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Зарічного районного суду м.Сум від 04 грудня 2007 року у справі №2-2974/2007 шлюб між сторонами розірвано (т.1 а.с.223).
Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 06 червня 2013 року встановлено, що відповідно до договорів купівлі-продажу від 27 жовтня 2011 року, договору про зміну договору купівлі-продажу від 28 жовтня 2011 року ОСОБА_2 придбав комплекс інкубаторну станцію по АДРЕСА_1 та комплекс птахогосподарства по АДРЕСА_2 .
Відповідно до Договорів іпотеки № 086-ЗНМ та № 087-ЗНМ, укладених 28 жовтня 2011 року між ПАТ АБ «Укргазбанк», як іпотекодержателем та ОСОБА_2 , як іпотекодавцем,   вищевказані комплекси виступили предметом іпотеки у забезпечення виконання укладеного 28 жовтня 2011 року між банком і ОСОБА_2 . Кредитного договору № 043-к .
Заявами від 27 жовтня 2011 року, які були посвідчені приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Степаненко Т.І. (реєстр 2411, 2412), ОСОБА_1 надала своєму чоловіку - ОСОБА_2 , згоду на укладення кредитних договорів та договорів іпотеки щодо комплексів птахогосподарства та інкубаторної станції, які є спільною сумісною власністю подружжя. Факт шлюбних відносин подружжя перевірено нотаріусом за Свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 17 вересня 1994 року Новоіванівською с/р Рильського району Курської області .
За інформацією з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на 01 липня 2019 року сформоване зведене виконавче провадження № 31985035 до складу якого входять 8-мь проваджень про примусове стягнення сум з боржника ОСОБА_2 на користь АТ «Сумигаз» .
Вищезазначені обставини встановлені ухвалою Сумського апеляційного суду у справі № 548/435/13-ц у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа ПАТ АБ «Укргазбак» про поділ спільного майна подружжя і сторонами не оспорюють ся ( т.1 а.с. 58-60, т.2 а.с.184-187).
Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Путивльського районного управління юстиції від 23 листопада 2011 року накладено арешт на майно боржника – ОСОБА_2 , в тому числі і на комплекс інкубаторної станції ( АДРЕСА_1 ) (т.1 а.с.15, 73).
28 лютого 2012 року державним виконавцем Путивльського районного управління юстиції Зеновою О.В. у присутності ОСОБА_2 складено акт опису й арешту майна боржника ОСОБА_2 – комплекс інкубаторної станції розташованої за адресою: АДРЕСА_1 для примусового виконання зведеного виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь стягувачів боргу в загальному розмірі 1072604 грн.59 коп. (т.1. а.с.12-14, 70-72).
Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 30 вересня 2015 року у справі 584/962/15-ц припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на спільне майно подружжя : - комплекс, інкубаторна станція (реєстраційний № НОМЕР_1 ), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у складі: адміністративної будівлі літ. «А-I» площею 86,4 кв. м; складу з цегли літ. «Б» площею 143,2 кв. м; цеху, яйцесклад з цегли літ. «Е, В’’, В’’’» площею 448,2 кв. м; гаражу з цегли літ. «Д» площею 139 кв. м; дизельної з цегли літ. «Г» площею 72,8 кв. м; аналізаторної з цегли літ. «В» площею 14,6 кв. м; вбиральні з цегли, літ. «У» площею 1,2 кв. м, огорожі № 1-5; водопроводу літ. «Ж»; - комплекс, птахогосподарство (реєстраційний № 10826707), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , у складі:   утятника з цегли літ. «А-I» площею 1298,3 кв. м; утятника з цегли літ. «В-I» площею 850,6 кв. м, вежі Рожновського літ. «О»; прибудови з цегли літ. «А’-І» площею 438,5 кв. м.
Виділено ОСОБА_1 в натурі на праві приватної власності комплекс, інкубаторна станція (реєстраційний № 6882079), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у складі: адміністративної будівлі літ. «А-I» площею 86,4 кв. м; складу з цегли літ. «Б» площею 143,2 кв. м; цеху, яйцесклад з цегли літ. «Е, В’’, В’’’» площею 448,2 кв. м; гаражу з цегли літ. «Д» площею 139 кв. м; дизельної з цегли літ. «Г» площею 72,8 кв. м; аналізаторної з цегли літ. «В» площею 14,6 кв. м; вбиральні з цегли, літ. «У» площею 1,2 кв. м, огорожі № 1-5; водопроводу літ. «Ж», без сплати грошової компенсації за різницю у вартості майна.
Залишено у приватній власності ОСОБА_2 комплекс, птахогосподарство (реєстраційний № НОМЕР_2 ), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , у складі:   утятника з цегли літ. «А-I» площею 1298,3 кв. м; утятника з цегли літ. «В-I» площею 850,6 кв. м, вежі Рожновського літ. «О»; прибудови з цегли літ. «А’-І» площею 438,5 кв. м. (т.1, а.с.9-11).
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 листопада 2014 року у справі за позовом ПАТ АБ «Украгазбанк» до Відділу державної виконавчої служби Путивльського районного управління юстиції, третя особа – ОСОБА_2 , про зобов?язання вчинити дії встановлено, що постановою від 23.11.2011 року державним виконавцем був накладений арешт, а 28 лютого 2012 року складений акт опису і арешту майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , зокрема, комплекс птахогосподарства та комплекс інкубаторної станції на підставі зведеного виконавчого провадження по виконанню ряду постанов про стягнення з нього на користь ВАТ «Сумигаз» 450000 грн та 259734,60 грн заподіяної шкоди. Позивачу відмовлено у задоволенні вимог про зняття арешту з комплексу інкубаторної станції та комплексу птахогосподарства у зв?язку з тим, що виконавчі листи по стягненню заборгованості з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Сумигаз» видані судом 21 вересня 2009 року, а договори іпотеки щодо зазначеного нерухомого майна укладені 28 жовтня 2011 року (т.1 а.с.74-76).
Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 16 березня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Зупинено продаж майна – комплексу, інкубаторна станція по АДРЕСА_1 до вирішення даної справи (т.1, а.с.23).
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 
Відповідно до п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Згідно ч. 1,2, ст. 57 Закону України від 21.04.1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» ( в редакції, який діяв на час вчинення державним виконавцем виконавчих дій) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» ( в редакції, яка діяла на час звернення позивача з позовом до суду) , особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для виключення майна з акту опису та звільнення його з-під арешту.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. 
В той же час, як вже було встановлено місцевим судом комплекс інкубаторна станція виступає предметом іпотеки у забезпечення виконання укладеного 28 жовтня 2011 року між банком і ОСОБА_2 кредитного договору .
Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України одним з видів застави є іпотека нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи .
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк ( термін) , якщо інше не встановлено договором або законом .
Частинами 1,2 ст.23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Таким чином, оскільки на час винесення державним виконавцем ВДВС Путивльського районного управління юстиції Зеновою О.В. постанови від 23 листопада 2011 року та на час складення нею акту опису та арешту нерухомого майна від 28 лютого 2012 року дане нерухоме майно вже перебувало в іпотеці у ПАТ АБ «Укргазбанк», тому визнання цього нерухомого майна спільним майном подружжя , а потім визнання на підставі судового рішення права власності на це майно за позивачем у справі не припиняє іпотеки цього майна .
Крім того, колегія суддів вважає, що місцевим судом, при ухваленні оскаржуваного рішення обґрунтовано було звернуто увагу на ту обставину, що сторонами при вирішенні спору у 2013 році щодо визнання нерухомого майна придбаного ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 27 жовтня 2011 року та переданого в іпотеку, спільним майном подружжя, приховано було від суду факт розірвання шлюбу між ними рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 4 грудня 2007 року. 
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що оскільки рішення суду про розірвання шлюбу не виконано і подружжя не звернулось до органів РАЦС за отриманням актового запису про розірвання шлюбу, тому їх шлюб не є припиненим і триває, а отже нерухоме майно , придбане у 2011році ОСОБА_2 є спільним майном подружжя.
В той же час, відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу .
Таким чином, днем припинення шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є день набрання чинності рішення Зарічного районного суду м.Сум від 04 грудня 2007 року у справі №2-2974/2007 про розірвання шлюбу між ними.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.
Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 09 грудня 2019 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повне судове рішення складене 18 березня 2020 року. 

Головуючий –                                                        О.І. Собина

Судді:                                                                        Т.А. Левченко 

С.Г. Хвостик