КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
12 березня 2020 року                                                                                          м. Київ
 
Єдиний унікальний номер справи 755/15202/19                                              
Апеляційне провадження №22-ц/824/3674/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого           Іванченка М.М.
суддів:                     Білич І.М., Болотова Є.В.
при секретарі:         Макаровій К.В.
за участю:        
представника позивача та третьої особи: Пушка С.В.
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу  за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сороки Валерія Миколайовича, публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення
 
за апеляційною скаргою Клінича Олександра Володимировича в інтересах Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
                                                                                                 
на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва  прийнятої 30 вересня 2019 року в приміщенні суду в складі судді Виниченко Л.М.,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
Позивач звернулась до суду із  позовом реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Сороки В.М., ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа - ОСОБА_2 в якому просить визнати дії реєстратора Сороки В.М., КП «Реєстраційне бюро» щодо проведення 13 червня 2019 року державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк» незаконним; визнати протиправним та скасувати рішення реєстратора Сороки В.М., КП «Реєстраційне бюро» індексний номер:47417811 від 19 червня 2019 року, згідно з яким 13 червня 2019 року внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №32059478 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк», на підставі  - іпотечний договір, серія та номер:5323, виданий 2 жовтня 2008 року, видавник: Кравченко І.С., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, повідомлення про порушення основного зобов`язання, серія та номер:13.3-03/96-2023, виданий 12 квітня 2019 року, видавник: АТ «Укрсоцбанк».
Крім того позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просив:  накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та належить ПАТ «Укрсоцбанк»; заборонити будь-яким третім особам, у тому числі Державній виконавчій службі України вчиняти будь-які дії по передачі права користування квартири АДРЕСА_2 ; заборонити будь-яким третім особам, у тому числі Державній виконавчій службі України вчиняти будь-які дії щодо проникнення до квартири АДРЕСА_2 ; заборонити будь-яким третім особам проводити ремонтні роботи, реконструкцію, перепланування, здавати в оренду, найм, піднайм, безоплатне користування, укладати договори застави (іпотеки) або іншим способом передавати третім особам у платне або безоплатне користування квартиру АДРЕСА_2 ; заборонити будь-яким третім особам вселятися в квартиру АДРЕСА_2 ; заборонити будь-яким третім особам реєструватися в квартирі АДРЕСА_2 заборонити Департаменту надання адміністративних послуг вносити до реєстраційного обліку відомості про реєстрацію місця проживання будь-яких третіх осіб у квартирі АДРЕСА_2 ; заборонити Департаменту надання адміністративних послуг вносити до реєстраційного обліку відомості про зняття зареєстрованих осіб з реєстрації місця проживання за адресою: квартира АДРЕСА_2 .
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову до винесення рішення суду по даній справі може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів заявника.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено.
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві власності належить ПАТ «Укрсоцбанк».
В іншій частині заяви відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням, 6 грудня 2019 року Клінич О.В. в інтересах АТ «Альфа-Банк», правонаступника АТ «Укрсоцбанк» в якій просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову посилаючись на порушення норм процесуального права та неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення даного питання.
Вважає, що вимоги заяви позивача про забезпечення позову в частині заборони вчиняти певні дії є зловживанням процесуальними правами. Вказує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б давала підстави вважати, що банк має намір відчужити спірне майно. Також, судом при постановленні оскаржуваної ухвали не вирішено питання про зустрічне забезпечення позову.
Крім того вказував, що АТ «АЛЬФА-БАНК» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк» у зв`язку з його припиненням, що підтверджується витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу АТ «АЛЬФА-БАНК» залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін. 
Представник позивача та третьої особи у суді апеляційної інстанції заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив судове рішення залишити без змін.
Інші учасники процесу у судове засідання не з`явились будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. 
З урахуванням викладеного та у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, що не з`явились. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача та з`ясувавши обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Ухвала суду оскаржена в апеляційному порядку в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, тому в іншій частині апеляційним судом не переглядається.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити  порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання  чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Разом з тим, згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує про те, що заявником не зазначено жодного та допустимого доказу наявності у банку наміру реалізувати належне йому майно на праві власності та вчинення ним активних дій в цій частині.
Проте, апеляційним судом не приймається такі доводи до уваги з огляду на таке.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову є захист права власності шляхом визнання протиправним, скасування рішення реєстратора, яким звернено стягнення на майно позивача, а саме -квартиру  АДРЕСА_2 шляхом перереєстрації права власності на АТ «Укрсоцбанк» та виключення запису про право власності.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві власності належить ПАТ «Укрсоцбанк» суд вірно вважав, що такий вид забезпечення позову є співмірним із позовними вимогами та на думку апеляційного суду не призведе до невиправданого обмеження майнових прав АТ «Укрсоцбанк», оскільки обмежується лише можливість розпорядитися ним.
Щодо доводів скаржника про незастосування судом зустрічного забезпечення, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач не позбавлений права звернутися до суду першої інстанції з вмотивованим клопотанням про застосування зустрічного забезпечення в порядку визначеному ч.6 ст.154 ЦПК України.
Таким чином, висновки суду першої інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права,  є законною та обґрунтованою,  підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.
Керуючись  ст.ст. 367, 368, 367, 374, 375, 381-384, ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Клінича Олександра Володимировича в інтересах Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року - залишити без змін.
 Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 13 березня 2020 року.
 
Головуючий суддя:

Судді: