ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/33/20  Номер провадження 22-ц/814/1379/20	Головуючий у 1-й інстанції Грузман Т. В.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Абрамов П.С., Кривчун Т.О.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 03 березня 2020 року, постановлене суддею Грузман Т.В.,
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:
22.12.2019 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 22.03.2011. Заявлені вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору. Просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 31.10.2019 у розмірі 89 649,10 грн., яка складається із: 2826,84 грн. - заборгованість за кредитом; 82077,06 грн. - заборгованість повідсоткам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4245,19 грн. - штраф (процентна складова); судові витрати у розмірі 2102,00 грн.
Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 03.03.2020 позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_1 2826,84 грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 22.03.2011 та 66,21 грн. судових витрат.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення районного суду вмотивовано тим, що стягненню з відповідача підлягає виключно заборгованість за кредитом, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність договірних правовідносин між банком та  ОСОБА_1 щодо сплати відсотків і штрафів, а сама анкета-заява не містить строку повернення кредиту.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати в частині, якою відмовлено у задоволенні позову та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Заперечує висновки суду першої інстанції стосовно відсутності домовленостей сторін про сплату процентів та штрафів. Посилаючись на довідку про умови кредитування, підписану позичальником, доводить її обізнаність щодо зобов`язання зі сплати штрафів (фіксованої частини і процентної складової) та відсотків із розміром базової ставки 2,5% на місяць, що становить 30% річних. 
Стосовно підвищення такої процентної ставки позивач, посилаючись на п.1.1.3.2.3, п.1.1.2.3, п. 1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, доводить, що АТ КБ «ПриватБанк» у виписці по рахунку проінформувало позичальника про зміну відсотків по кредиту. З цих підстав ОСОБА_1 не зверталася до банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, продовжувала робити зняття та погашення коштів, а отже прийняла нові Тарифи та погодилася із їх зміною. 
Посилаючись на Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин за 2009-2010 роки, підготовлене Верховним Судом України, зазначає, що, якщо боржник сплачує відсотки за новою ставкою, то пропозицію треба вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи ч.ч.2,3 ст.205, ч.2 ст.642 ЦК України, навіть за відсутності доказів належного повідомлення боржника.
Вважає, що районний суд, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, оскільки подібні висновки порушують вимоги ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК України, ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також норми міжнародного права.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).
Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та штрафів (фіксованої частини та процентної складової), апеляційний суд виходить з наступного.
Судом першої інстанції установлено, що 22.03.2011 ОСОБА_1 заповнила та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку без номеру та погодилася з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, підтверджує, що вона із ними ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді./а.с. 10/.
Згідно наданого банком розрахунку станом на 31.10.2019 заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.03.2011 становить 89649,10 грн., яка складається із: 2826,84 грн. - заборгованість за кредитом; 82077,06 грн. - заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4245,19 грн. - штраф (процентна складова)./а.с.6-10/
Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із того, що стягненню підлягають фактично отримані та використані позичальником кошти, які не були ним в добровільному порядку повернуті АТ КБ «ПриватБанк» у вигляді тіла кредиту в розмірі 2826,84 грн. Підстави для стягнення відсотків та штрафів (фіксованої частини та процентної складової) відсутні, оскільки банком не доведено належними та допустимими доказами, що сторони обумовили у письмовому вигляді такі умови кредитування.
Апеляційний суд із такими висновками районного суду погодитися не може з таких підстав.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
З огляду на викладені норми матеріального права та враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17-ц, яка є обов`язковою для врахування, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин правил ч.1 ст.634 ЦК України, та, відповідно, підстав вважати Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанк є складовою частиною кредитного договору. 
Проте висновки районного суду про відсутність підстав для стягнення відсотків та штрафів (фіксованої частини та відсоткової складової) у зв`язку із тим, що позичальник не підписувала таких умов та правил, є хибними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. 
Як убачається із матеріалів справи, 22.03.2011 ОСОБА_1 крім анкети-заяви, яка містить виключно персональні дані позичальника, підписала довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів льотного періоду», якою узгоджено пільговий період, розмір та термін внесення щомісячних платежів, а також підстави та розмір відсоткової ставки (2,5% на місяць, що становить 30% річних), пені, комісії та штрафи (500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії)./а.с.11/
Згідно заяви ОСОБА_1 від 03.03.2020, адресованої районному суду, відповідач визнає позов в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 2826,84 грн./а.с.57/ Заперечуючи проти стягнення процентів та штрафів відповідачем не спростовано відомості, викладені у довідці від 22.03.2011 та не надано суду доказів, які б переконливо свідчили про відсутність її волевиявлення на підписання такої довідки чи належності виконання кредитних зобов`язань згідно умов, викладених у ній.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що сторонами були погодженні умови кредитування, зокрема, підстави та розмір відсоткової ставки (2,5% на місяць, що становить 30% річних), та штрафи (500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії), правомірність нарахування яких становить предмет спору.
Разом із цим, погоджений сторонами розмір процентної ставки у 30% річних в односторонньому порядку двічі збільшувався банком, а саме: з 01.09.2014 по 31.03.2015 до 34,8%; з 01.04.2015 по 25.07.2019 до 43,2%.
Відповідно до ч.4 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною (ч.ч.1,3 ст.1056-1 ЦК України).
Частиною 4 ст.1056-1 ЦК України визначено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
З огляду на відсутність у матеріалах справи доказів повідомлення позичальника про зміну відсоткової ставки, а також враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, апеляційний суд приходить до висновку, що вимога банку про стягнення із відповідача заборгованості за процентами підлягає частковому задоволенню на суму 4514,50 грн. Розраховуючи заборгованість за відсотками, колегія суддів бере за основу наступну формулу: сума боргу по тілу кредиту х 30% річних : 100 % : 365 днів х кількість днів прострочення.
Доводи апеляційної скарги щодо правомірності збільшення банком процентної ставки згідно п.1.1.3.2.3, п.1.1.2.3, п. 1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг таких висновків не спростовують та апеляційним судом відхиляються як безпідставні. Оскільки такі умови і правила не є складовою частиною кредитного договору щодо будь-яких встановлених ними нових умов та правил, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку. 
Доводи апеляційної скарги з посиланням на Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин за 2009-2010 роки не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до довільного тлумачення його положень, тоді як зміна відсоткової ставки є неправомірною навіть у разі належного повідомлення позичальника, якщо договором чітко передбачено підписання в таких випадках додаткової угоди. 
Щодо вирішення вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) апеляційний суд виходить з наступного.
Згідно умов кредитного договору б/н від 22.03.2011 сторонами узгоджено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити банку неустойку у вигляді штрафів: 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом. 
Враховуючи розмір заборгованості за тілом кредиту – 2 826,84 грн. та 4514,50 грн. заборгованості за відсотками, розмір штрафу у вигляді процентної складової підлягає зменшенню із 4 245, 19 грн. до 367,06 грн. (2826,84 грн. + 4514,50 грн. х 5%).
Підстави для стягнення штрафу у вигляді фіксованої частини – 500 грн., з огляду на стягнення процентної складової штрафу – відсутні, оскільки таке стягнення без розмежування умовами договору такої цивільно-правової відповідальності, матиме наслідком подвійне стягнення, що суперечитиме ст.61 Конституції України.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 03.03.2020 скасуванню в частині, якою відмовлено у задоволенні позову, із постановленням нового рішення про його часткове задоволення та стягнення з відповідача 4514,50 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом та 367,06 грн. штрафу (процентна складова). У іншій частині залишити судове рішення без змін.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» (8,6%), на користь останнього з ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати за подачу позову в розмірі 180,77 грн. (2102,00 грн. х 8,6%) та 271,15 грн. за апеляційну скаргу (3153,00 грн. х 8,6%)./а.с.1, 81/

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3,4ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 03 березня 2020 року, в частині відмови у задоволенні позову - скасувати й ухвалити нове, яким позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками та штрафами (фіксована частина та процентна складова) - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 4514,50 грн. та 367,06 грн. штрафу (процентна складова).
В іншій частині судове рішення залишити без змін.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 451,92 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 18.05.2020.

Головуючий суддя                                                                        Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                        П.С. Абрамов

Т.О. Кривчун