Номер провадження: 22-ц/813/5771/20 
Номер справи місцевого суду:  523/19129/19
Головуючий у першій інстанції Мурманова І.М.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,
за участю секретаря – Фабіжевської Т.С.,
розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу Одеського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 січня 2020 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – Одеське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області про встановлення факту перебування на утриманні,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 подала до Суворовського районного суду м. Одеси заяву про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08.08.2019 року було встановлено факт проживання однією сім`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як чоловіка та жінки з 01 грудня 1992 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 (дата смерті ОСОБА_2 ). ОСОБА_2 , на підставі висновку комісії МСЕК було встановлено інвалідність І групи «А», який потребує стороннього догляду. В подальшому, заявник дізналась, що має право на отримання страхової виплати у зв`язку зі смертю потерпілого від нещасного випадку. Однак, звернувшись до спеціальної комісії при управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального старування їй було відмовлено з підстав необхідності надання рішення суду про встановлення факту перебування заявника на утриманні ОСОБА_2 . У зв`язку з цим, заявник звернулась до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В судовому засіданні у суді першої інстанції заявниця ОСОБА_1 заяву про встановлення факту перебування на утриманні підтримала в повному обсязі та просила суд її задовольнити з підстав що в ній викладені. Додатково пояснила, що прожила з чоловіком 45 років до його смерті, весь час коли чоловік втратив працездатність вона ним опікувалось, та перебувала на його утриманні, оскільки його пенсія значно перевищувала її, у зв`язку з чим просить задовольнити її заяву та встановити факт перебування на утриманні чоловіка.
Представник заінтересованої особи Одеського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області Татрулаідзе Л.Т., підтримав письмові пояснення, додатково зазначив, що заяву про встановлення факту вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, та зазначив, що управління не мало можливості прийняти довідку ЖБК «Вимпел-21» від 04.11.2019 року, оскільки в даній довідці не було підтверджено факту перебування заявниці на утриманні чоловіка.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 січня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до дня його смерті.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Одеське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області звернувся до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалите нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначено, що факт перебування ОСОБА_1 на утриманні померлого не підтверджений належними доказами; заявниця у період, коли стався нещасний випадок з чоловіком (03 листопада 2017 року) працювала в ПП «Міцар и Ко» та одночасно отримувала пенсію за віком та не могла бути на утриманні у свого чоловіка.
У відзиві ОСОБА_1 зазначає, що судове рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.
У судове засідання до суду апеляційної інстанції 04 червня 2020 року сторони у справі не з`явилась, про час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. 
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 10 червня 2020 року.
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що заявниця з 28 квітня 1974 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який 01 грудня 1992 року було розірвано. Однак, подружжя продовжувало проживати разом однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2019 року (справа №523/9552/19) було встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , без реєстрації шлюбу з 01 грудня 1992 року по день смерті чоловіка, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15-16).
Також судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали за однією адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно копії свідоцтва про смерть від 09.02.2019р., виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 1842 (свідоцтво серія № НОМЕР_1 від 09.02.2019 р.) (а.с.13).
Відповідно до довідки про причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом серія 03-1 НОМЕР_2 НОМЕР_3 від 02.07.2019 року, вбачається, що смерть ОСОБА_2 , настала у зв`язку з отриманням трудового каліцтва від 28.02.2018 року, акт № 87ТР (а.с.14).
На підтвердження доходів отриманих в період з квітня 2017 року по квітень 2018 року заявницею надано довідку про доходи № 02/12 від 02.12.2019 року згідно якої дохід ОСОБА_1 за вказаний період склав 52523, 36 грн. (а.с.19).
Відповідно до довідки про доходи виданої ОСОБА_1 на підтвердження перебування її на обліку в Суворовському об`єднаному управління ПФУ в м. Одесі в Одеській області, сума пенсії за період з січня 2017 року по листопад 2019 року складає 56766, 47 гривень (а.с.21-22).
Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до довідки про доходи ОСОБА_2 наданої КП «Теплопостачання м. Одеси» від 02.12.2019 року вих. № 03/01-417 дохід останнього в період з січня 2017 року по грудень 2017 року, до виплати, склав: 61707, 25 гривень, за січень 2018 по березень 2018 року, до виплати, склав: 28 467, 61 гривень (а.с.23,24).
Також судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 зверталась до Одеського міського відділення Фонду соціального страхування України в Одеській області з заявою про призначення їй страхових виплат у зв`язку зі смертю годувальника ОСОБА_2 (а.с. 26).
Згідно листа-відповіді Фонду соціального страхування Управління виконавчої дирекції Фонду в Одеській області Одеське міське відділення від 24.10.2019 року вих. № 05/4040 заявнику було відмовлено з підстав ненадання заявником необхідних документів на підтвердження факту перебування на утримання померлого ОСОБА_2 (а.с.27-29).
На підтвердження факту перебування на утримання померлого, заявником надано акти засвідчені головою ЖБК «Вимпел-21» відповідно до яких зазначено, що заявник проживала разом з ОСОБА_2 та перебувала на його утриманні (а.с. 31-34) та довідку №41 від 04.11.2019р., засвідчену начальником ЖБК «Вимпел-21» щодо проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за однією адресою, ведення спільного господарства та перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 по день його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 37).
Також судом досліджено рішення № 11 Спеціальної Комісії від 28 листопада 2019 року щодо розгляду заяви про призначення страхової виплати за втратою годувальника, згідно з яким заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення у зв`язку з неможливістю встановлення факту перебування на утримання без судового рішення (а.с. 36).
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Факт перебування фізичної особи на утриманні встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника.
Таким чином, заявник скористалася своїм правом на звернення до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка та надала про це відповідні докази.
Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 знаходилась на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 до настання його смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Таким чином, суд першої інстанції вмотивовано вважав, що заяву ОСОБА_1 слід задовольнити, встановивши факт її перебування на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в суворовському об`єднаному управлінні ПФУ в м. Одесі в Одеській області і отримує пенсію в разі втрати годувальника (а.с. 20).
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав. 
Більш того колегія судів зазначає, що з жовтня 2017 року був здійснений перерахунок пенсії ОСОБА_2 , яка з жовтня 2017 року по лютий 2018 року складала 7434,06 щомісячно; в березні 2018 року – 7621,24 гривень; з квітня 2018 року по листопад 2018 року - 7897,16 гривень; з грудня 2018 року по лютий 2019 року – 7918,16 гривень, що підтверджується довідкою про доходи № НОМЕР_4 .
Таким чином, щомісячні доходи ОСОБА_2 на день отримання каліцтва складались з пенсії в розмірі 7434,06 гривень (листопад 2017 року), а також заробітної плати, середньомісячний розмір якої в 2017 році складав 5142,27 (61707,25:12).
Отже, загальний дохід ОСОБА_3 на день отримання каліцтва складав 12576,33 гривень.
Середньомісячний розмір доходів ОСОБА_1 у вказаний період складав 4085,19 (середньомісячна пенсія 1331 гривень, середньомісячна заробітна плата 2754,19 гривень), що підтверджується матеріалами справи.
Таким чином, станом на 03.11.2017р. щомісячні доходи ОСОБА_2 перевищували щомісячні доходи ОСОБА_1 , що підтверджує факт її перебування на утриманні чоловіка. 
Крім того, на день смерті ОСОБА_2 заявниця не працювала, оскільки здійснювала догляд за своїм чоловіком – інвалідом І групи «А». Доходи ОСОБА_3 на день його смерті складали 15806,74 гривень, а доходи ОСОБА_4 складались з пенсії за віком в розмірі 1785,61 гривень.
Таким чином, доходи на день смерті ОСОБА_2 перевищували доходи ОСОБА_1 і були постійним і основним джерелом її існування.
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Одеського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судове рішення складено 10 червня 2020 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                                М.М. Драгомерецький

                                                                       А.І. Дрішлюк