Постанова
Іменем України
 
12 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 520/13572/13-ц
провадження № 61-23252св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач)                        Русинчука М. М.,                      
 
учасники справи:
позивач - приватне акціонерне товариство «Академрембуд»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Академрембуд» на рішення Київського районного суду м. Одеси від                          26 вересня 2016 року у складі судді Калашнікової О. І. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Черевка П. М., Сватаненка В. І., Артеменка І. А.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2013 року приватне акціонерне товариство «Академрембуд» (далі - ПрАТ «Академрембуд») звернулося до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просило:
- визнати за ним право власності на 312/1000 частин будівлі, що розташована по АДРЕСА_1 , а саме: на приміщення загальною площею 139,2 кв. м, зазначене у технічному паспорті під літ. «А», яке складається з коридору площею 8,4 кв. м, веранди - 20,0 кв. м,  санвузла - 7,3 к. м, кухні - 24,3 кв. м, житлових приміщень - 36,7 кв. м,                  9,5 кв. м, 12,9 кв. м, 9,4 кв. м, 10,7 кв. м ; 
- витребувати приміщення, загальною площею 139,2 кв. м в будівлі літ. «А» по пр-ту Свободи у м. Одесі з чужого незаконного володіння                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та повернути його ПрАТ «Академрембуд»;
- зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1  не перешкоджати ПрАТ «Академрембуд» в користуванні і розпорядженні вищезазначеними приміщеннями;
- виселити відповідачів з усіма іншими особами з приміщення, загальною площею 139,2 кв. м в будівлі літ. «А» по пр-ту Свободи у м. Одесі.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що згідно зі свідоцтвом про право власності, виданим виконавчим комітетом Одеської міської ради 08 липня 1999 року, ПрАТ «Академрембуд» є власником 312/1000 частин будівель по АДРЕСА_1 , яка складається з будівлі літ. «А» загальною площею 139,2 кв. м, проте відповідачі, як попередні власники цього майна, не визнають за товариством право власності на нього.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2011 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2012 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову про визнання за ними права власності на спірну будівлю.
Однак реєстрація в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» спірної будівлі за відповідачами зберігається, через втрату оригіналу свідоцтва про право власності відновлення реєстрації спірної будівлі товариство не має можливості зареєструвати право власності за собою. 
Посилаючись на наведене, ПрАТ «Академрембуд» просило позов задовольнити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2016 року позовні вимоги ПрАТ «Академрембуд» залишено без задоволення.
Суд першої інстанції виходив із того, що передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права, тобто відсутність можливості одержати документи у відповідних органах. Позивач доказів з цього приводу не надав. Оскільки вирішення інших позовних вимог, а саме: витребування майна із чужого незаконного володіння, зобов`язання не чинити перешкоди, виселення, є похідним від визнання права власності, суд відмовив у їх задоволенні.
Короткий зміст ухвали апеляційної інстанції
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2016 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції, яке ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У березні 2017 року ПрАТ «Академрембуд» звернулось до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.
Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили
Рух справи в суді  касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ПрАТ «Академрембуд» до                      ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення.
Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 520/13572/13-ц передано до Касаційного цивільного суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2019 року зазначену справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що на підставі свідоцтва про право власності на будівлі господарчого призначення, виданого 08 липня 1999 року виконавчим комітетом Одеської міської ради, закритому акціонерному товариству «Академрембуд» (далі - ЗАТ «Академрембуд»), правонаступником якого є ПрАТ «Академрембуд», на праві колективної власності належали господарчі будівлі літ. «А», «Б», «В», «Д» по АДРЕСА_1 .
02 листопада 1998 року між ЗАТ «Академрембуд» (орендодавець) та приватним підприємством «ЛЕВ» (далі - ПП «ЛЕВ») в особі ОСОБА_2 (орендар) був укладений договір оренди, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежитлові приміщення виробничої бази по АДРЕСА_1 . 
У подальшому 16 вересня 1999 року ЗАТ «Академрембуд» (продавець) уклало договір купівлі-продажу з ПП «ЛЕВ» (покупець), за умовами якого               ПП «ЛЕВ» придбало 688/1000 частин будівель господарчого призначення по АДРЕСА_1 , яке складається у цілому з 4 основних приміщень під літ. «А», «Б», «В», «Д» і підсобних приміщень: спуск до підвалу «Г», замощення - І, ІІ, огорожі - № 1, 2, 3, що розташовані на земельній ділянці площею 1390 кв. м.
Відповідно до цього договору у власність ПП «ЛЕВ» перейшли такі приміщення: три основних приміщення під літ. «Б», «В», «Д», площею                   248,4 кв. м, частина замощень, частина огорожі.
29 серпня 2001 року ПП «ЛЕВ» та ОСОБА_1 уклали договір дарування, за яким ПП «ЛЕВ» подарувало, а ОСОБА_1 прийняла в дар 688/1000 частин будівель господарчого призначення по АДРЕСА_1 , яке складається у цілому з 4 основних приміщень під літ. «А», «Б», «В», «Д» і підсобних приміщень: спуск до підвалу «Г», замощення - І, ІІ, огорожі - № 1, 2, 3, що розташовані на земельній ділянці площею 1390 кв. м.
Крім того, 21 листопада 2001 року ПП «ЛЕВ» (орендодавець) та                   ОСОБА_1 (орендар) уклали договір оренди, за яким орендодавець передав в оренду орендарю окреме приміщення під літ «А» (не будучи його власником), розташоване на земельній ділянці площею 1390 кв. м по АДРЕСА_1 .
Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 06 травня 2005 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 312/1000 частин господарського приміщення під літ «А» по АДРЕСА_1 .
На підставі цього рішення 17 травня 2005 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на це приміщення в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості». 
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2008 року рішення  Київського районного суду міста Одеси від 06 травня 2005 року скасовано, справу направлено на новий розгляд.
У подальшому, рішенням апеляційного суду Одеської області                                  від 08 листопада 2011 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2012 року, у справі № 2-1918/11 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до ПП «Лев», ЗАТ «Академрембуд», треті особи: Інститут Біології Південних морів ім. Ковалевського,  ОСОБА_2 ,                      ОСОБА_3 , за участю прокуратури Одеської області, про визнання права власності на 312/1000 частин будівлі.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.
Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз зазначених норм вказує на те, що правом на звернення до суду за захистом, наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. 
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Таким чином, набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.
Згідно з частиною першою статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі                    № 6-318цс15 зроблено висновок, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. 
Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах.
Разом із тим, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права (пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19)).
Обґрунтовуючи підстави позову щодо визнання права власності на      312/1000 частин будівлі, що розташована на пр-ті Свободи, 62 у м. Одесі , ПрАТ «Академрембуд», яке є правонаступником ЗАТ «Академрембуд», посилалось на втрату оригіналу свідоцтва про право власності, у зв`язку з чим товариство не має можливості відновити реєстрацію цього права на спірне майно.
Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи по суті спору в межах заявлених вимог не було встановлено факт втрати ПрАТ «Академрембуд» свідоцтва про право власності на спірне майно, тому висновок судів про відмову у позові є правильним.
Оскільки у даному випадку вимоги про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України та виселення відповідачів зі спірного приміщення є похідними від вимог про визнання права власності на це майно, суди дійшли вірного висновку також і про відмову у їх задоволенні.
Аргументи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до оцінки доказів, а також незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки.
Згідно з положеннями статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті                         6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00,  § 23, ЄСПЛ, від 18 липня            2006 року). 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що рішення та ухвала судів попередніх інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права.  У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Академрембуд» залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. І. Крат  	
 	 	
Судді:	Н. О. Антоненко  	
 	 	
 	І. О. Дундар   В. І. Журавель	
 	 	
 	  М. М. Русинчук