П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 р. Категорія: 111010000	м.Одеса	Справа № 420/4951/19	
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.
час і місце ухвалення: письмове провадження, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Семенюка Г.В.
суддів: Домусчі С.Д. ,  Шляхтицького О.І. 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС в Одеській області на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року по справі № 420/4951/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мессем" до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС в Одеській області, Комісії Головного управління ДФС в Одеській області, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації про визнання протиправними та скасування рішення, -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України (далі ДФСУ), Головного управління ДФС в Одеській області (далі ГУ ДФС) , Комісії Головного управління ДФС в Одеській області, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову  в такій реєстрації, в якому  позивач просив: - визнати протиправними та скасувати рішення Комісії, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації №1170918/40358596 від 24.05.2019 року; - зобов`язати ДФС України зареєструвати у ЄРПН податкову накладну №11 від 23.04.2019 року та вважати вказану податкову накладну прийнятою та зареєстрованою протягом операційного дня, коли її було надіслано платником податку - ТОВ "МЕССЕМ" (код ЄДРПОУ 40358596).
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 року позов ТОВ "МЕССЕМ" - задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Головного управління ДФС України в Одеській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації № 1170918/40358596 від 24.05.2019  року про відмову у реєстрації податкової накладної №11 від 23.04.2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних. Зобов`язано ДФСУ зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, датою подання для реєстрації, податкову накладну №11 від 23.04.2019 року, яка складена ТОВ "МЕССЕМ" та направлена для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Стягнуто на користь ТОВ "МЕССЕМ" за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1921,00 грн.
          11.11.2019 року за вхід. № ЕП/8670/19 від представника позивача надійшла заява, в якій він просить винести додаткове рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу, які сторона сплатила у зв`язку із розглядом справи; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС в Одеській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕССЕМ" витрати на правничу допомогу, встановленого первинними документами.
          18 листопада 2019 року задоволено частково заяву позивача та прийнято по справі № 420/4951/19 додаткове рішення, яким стягнуто з Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕССЕМ" витрати на правничу допомогу в розмірі 5000, 00грн (п`ять тисяч грн).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що в платіжному дорученні № 270 від 02.10.2019 року, отримувач коштів Поліванова Ірина Сергіївна. Дана особа ніяк не зазначається в матеріалах справи і не відомо хто це і які кошти були передані, для чого ці кошти були виплачені. Крім того, в акті прийому-передачі зазначається підприємство «МЕССЕМ» від 04.11.2019 року, на думку представника апелянта, особа зазначена в платіжному дорученні № 270 від 02.10.2019 року не відповідає особі в акті прийому-передачі, у зв`язку з чим платіжне доручення №270 від 02.10.2019 року вважає неналежним доказом.
Також представник апелянта звертає увагу суду, що в акті прийому-передачі від 04.11.2019 року зазначено час в годинах надання послуги, а саме: 10 годин, що не відповідає дійсності, оскільки це справа незначної складності і вказане підприємство по схожих обставинах (номера рішень і накладних різні) вже неодноразово перебувало в провадженні в Одеському окружному адміністративному суді (наприклад справа № 420/1353/19, суддя Цховребова М.Г.).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне:
Так, згідно ч. 2  ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до ч. 4  ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч. 5  ст. 134 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В даному випадку, сторони у справі (крім суб`єктів владних повноважень) мають право на розподіл понесених витрат на правничу допомогу адвоката.
При цьому, аналіз вищезазначених положень  КАС України  дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.
Між тим, в обґрунтування заявленого клопотання позивачем не надано доказів, що підтверджують час, затрачений адвокатом на надання правової допомоги.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є не співмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Аналогічна правова позиція висловлена у додатковій постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна правова позиція висловлена у додатковій постанові Верховного Суду від 19.09.2019 року по справі № 810/2760/17.
Відповідно до ч. 5  ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до акту прийому-передачі послуг від 04 листопада 2019 р., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн., проте акт не містить детального опису робіт, виконаних адвокатом, зокрема, із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, що ставить під сумнів обґрунтованість та пропорційність витрат до предмета розгляду.
Колегія суддів зазначає, що оскільки у наданих документах на підтвердження витрат на правничу допомогу відсутній детальний опис робіт із зазначенням витраченого часу, та зважаючи на якість підготовленого позову, понесені витрати не є співмірними, обґрунтованими та пропорційними до предмету спору, тому за доцільне відшкодувати позивачу витрати на правничу допомогу у сумі 2000, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.
У силу   п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право   скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи вище викладене, колегія судів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного Рішення було неповно з`ясовано судом обставини, що мають значення для справи, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване Рішення підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС в Одеській області, - задовольнити частково.
Додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року по справі № 420/4951/19, - змінити в частині стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мессем" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області суму понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., визначивши належну до стягнення суму понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.    

Суддя-доповідач 	 	Семенюк Г.В.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Шляхтицький О.І.