П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/3153/19	
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Димерлія О.О.
суддів: Єщенка О.В., Танасогло Т.М.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року по справі № 400/3153/19 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
В С Т А Н О В И В:
До суду першої інстанції ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.07.2019 року, зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.07.2019 року, зобов`язати відповідача при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.07.2019 року врахувати базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01.01.2008 року, визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій тривалістю 14 календарних днів за 2015 - 2019 роки та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій тривалістю 14 календарних днів за 2015 - 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.07.2019 року.   
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що станом на день прийняття наказу про виключення із списків особового складу відповідачем не було проведено з ним розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної відпустки, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Крім того, відповідачем у період з 01.01.2016 року по 01.07.2019 року протиправно не нараховувалась та не виплачувалась індексація.   
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 року, адміністративний позов задоволено частково.      
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.07.2019 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.07.2019 року.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 року по 30.11.2018 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 30.11.2018 року.   
У задоволенні вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.07.2019 року, врахувати базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01.01.2008 року, відмовлено.   
Приймаючи вищезазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача із списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з 2015 року по 2019 рік.
З цих обставин суд попередньої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції частково скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 року по справі №400/3153/19, в частині відмови у задоволені позовних вимог щодо врахування базового місяця з моменту підвищення посадового окладу 01.01.2008 року та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 при проведенні йому перерахунку та виплатити індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби за період з 01.01.2016 по 01.07.2019 рр., враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01.01.2008р.   
   В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач вказує на те, що Військова частина НОМЕР_1 жодним чином не довела наявність обставин щодо встановлення базового місяця пізніше 01.01.2008 року, що в свою чергу свідчить про можливість встановлення базовим місяцем для перерахунку виплати індексації грошового забезпечення січень 2008 року.   
   У зв`язку з відсутністю клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, апеляційний суд відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
   Суд апеляційної інстанції розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.
   Судом першої інстанції встановлено, що в період з 22.01.1999 року по 01.07.2019 року позивач проходив військову службу у Збройних Силах України у Військовій частині НОМЕР_1 .
   Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 12.06.2019 року № 282 позивача було звільнено з військової служби відповідно до пункту “а” ч. 3 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, у запас з підстав закінчення строку контракту.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 166 від 01.07.2019 року позивач був виключений із списків особового складу військової частини і всіх видів забезпечення та направлений на військовий облік до Первомайського ОМВК Миколаївської області.
24 червня 2019 року позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про виплату йому індексації грошового забезпечення за час проходження служби у військовій частині в період з 01.01.2016 року по 01.07.2019 року, а також з рапортом про виплату грошової компенсації за невикористану соціальну відпустку, як учаснику бойових дій за час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 .
Листом від 10.07.2019 року відповідач повідомив, що позивачу не виплачувалась грошова компенсація за невикористану соціальну відпустку, як учаснику бойових дій, у зв`язку з тим, що надання такої відпустки було призупинено у зв`язку з особливим періодом, який діє по даний час.
Військової частини НОМЕР_1 листом від 16.08.2019 року на звернення позивача повідомила про відсутність підстав для нарахування індексації грошового забезпечення позивачу в період з 01.01.2016 року по 01.07.2019 року, адже механізм виплати та нарахування індексації за минулі періоди не передбачено.   
Отже, при звільненні з військової служби, позивачу не була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.07.2019 року.
Розглядаючи питання щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення та зобов`язання здійснити такі виплати, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.   
   Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.   
   Згідно із пунктом 1-1 Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 року № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".   
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.   
   Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).   
Тобто, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.   
Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року по справі № 825/874/17.      
Таким чином, відсутність механізму реалізації законодавчого положення, відсутність бюджетних асигнувань та відсутність коштів, як причина невиконання своїх зобов`язань, не можуть бути підставою для невиконання вимог закону.
   Колегія суддів також погоджується з позицією зазначеною у рішенні суду попередньої інстанції, в частині вимоги позивача щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 - здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.07.2019 року,   
   Матеріали справи, містять довідку    №846 від 16.08.2019 року, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , в якій зазначена інформація про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 01.07.2019 року,    однак за період з січня 2016 року по листопад 2018 року, позивачу не було нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення. Таким чином, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з грудня 2018 року по липень 2019 року, оскільки в період з грудня 2018 року по липень 2019 року індексацію грошового забезпечення відповідачем було нараховано.
   Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо визнання протиправною відмову Військовою частиною НОМЕР_1 - провести перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 30.11.2018 року та зобов`язанням відповідача провести відповідний перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за вказаний період.
Також, в своїй апеляційній скарзі позивач просив суд апеляційної інстанції переглянути питання щодо відмови у задоволенні позовної вимоги, про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 - індексацію грошового забезпечення, враховуючи базовий місяць січень 2008 року.   
Отже, ознайомившись з наявними в матеріалах справи доказами, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
   На момент виникнення оскаржуваних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 року № 1294, затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців.   
   Відповідно до п. 13 цієї постанови вказано, що вона набирає чинності не раніше 01.01.2008 року, тобто датою, з якою позивач пов`язує встановлення базового місяця індексації.   
Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 року № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме з 01.03.2018 року.   
Разом з тим, матеріали справи містять витяг з картки особового рахунку військовослужбовця за 2015-2019 роки майора ОСОБА_1 , в якій зазначено, що посадовий оклад позивача в період з 01.01.2016 року по 01.07.2019 року збільшувався двічі, а саме з липня 2017 року та з березня 2018 року, отже суд не може застосувати для перерахунку та індексації грошового забезпечення базовий місяць - січень 2008 року.   
   Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що в період з 01.01.2016 року по 30.11.2018 року відповідачем було встановлено базовий місяць для визначення розміру індексації грошового забезпечення, у суду відсутня можливість самостійно визначити базовий місяць для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення.   
   З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що встановлення місяця підвищення (базового місяця) у відповідності до вимог Порядку № 1078 та Закону № 1282-ХІІ належить до повноважень відповідача.   
   Також колегія суддів, звертає увагу на те, що термін "базовий місяць" не містить законодавчого закріплення в Законі № 1282-XII та постанові Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.
   Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується і визнає правильним висновок суду попередньої інстанції про визнання дій Військової частини НОМЕР_1 протиправними щодо не нарахування та не виплати позивачу належного грошового забезпечення, а вимога позивача щодо зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення в період з 01.01.2016 по 30.11.2018, враховуючи базовий місяць - січень 2008 є необґрунтованою. 
   Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
   
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 року у справі № 400/3153/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Єщенко О.В.    Танасогло Т.М.