ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5169/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 квітня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді          Парінова А.Б.,
суддів:                              Беспалова О.О., 
                                        Ключковича В.Ю.,
          розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,
В С Т А Н О В И В :
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу ГУ ДФС у Київській області від 19.07.2019 року №17463/ФОП/10-36-56-07;
- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ГУ ДФС у Київській області від 10.07.2019 року №134154-56 про сплату суми податкового боргу.
Позовні вимоги мотивовано тим, що спірні рішення прийняті відповідачем в супереч вимог податкового законодавства, оскільки податкове зобов`язання, визначене податковим повідомленням-рішенням №0090767-5606-1031 від 22.04.2019 станом на час прийняття  оскаржуваних рішень було неузгодженим.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Головним управлінням ДПС у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на обставини аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та наголошує про правомірність дій контролюючого органу, оскільки у зв`язку податкового боргу у позивача оскаржувана податкова вимога відкликана, а рішення про опис майна у податкову заставу - скасоване.
Наведені обставини на переконання апелянта свідчать про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування рішення суду першої інстанції з підстав його не відповідності вимогам ст. 317 КАС України. 
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Учасники судового процесу, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи явку уповноважених представників до суду не забезпечили.
Разом з тим, до початку судового засідання представником позивача було подано до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його уповноважених представників.
Апелянтом, у свою чергу, подано до суду клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи на іншу дату на підставі Постанови КМУ від 11 березня 2020 року N 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» та заяви Голови Ради суддів України щодо карантинних заходів від 11 березня 2020 року.
За наведених обставин та керуючись приписами а. 2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, колегія суддів вирішила за можливе розглянути апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року у порядку письмового провадження.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07 травня 2019 року позивач отримав податкове повідомлення-рішення № 0090767-5606-1031 від 22 квітня 2019 року, яким податковий орган визначив йому суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 - 2018 роки у загальній сумі 176 598,20 грн.
Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням рішенням позивач 20 травня 2019 року оскаржив його у адміністративному порядку, що підтверджується наявним у матеріалах справи рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 10 липня 2019 року №134154-56 та у подальшому, а саме 02 серпня 2019 року - у судовому.
Разом з тим, як вірно було встановлено судом першої інстанції, не дивлячись на те, що строки судового оскарження ще не закінчились, відповідачем 10 липня 2019 року було винесено податкову вимогу форми «Ф» № 134154-56 про сплату податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нерухомого майна у розмірі 67928,00 грн., встановивши. У вказаній вимозі відповідачем зазначено, що станом на 09 липня 2019 року сума податкового боргу платника податків становить 67928,00 грн.
Разом з тим, 19 липня 2019 року ГУ ДФС у Київській області було прийнято рішення про опис майна у податкову заставу, що перебуває у власності позивача.
Вважаючи вказані рішення суб`єкта владних повноважень протиправними позивач оскаржив їх в адміністративному порядку.
У рішенні про результати розгляду вказаної скарги від 11 вересня 2019 року                        № 1412/6/99-00-10-05-15 контролюючий орган зазначив, що податковий борг виник у зв`язку з несплатою узгоджених в адміністративному порядку податкових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні від 22 квітня 2019 року №0090767-5606-1031. Інформація про оскарження зазначеного ППР у судовому порядку у контролюючих органів відсутня. Ухвала про відкриття провадження до контролюючого органу не надходила. Станом на 10 вересня 2019 року згідно з даними ІТС «Податковий блок» у ФОП ОСОБА_1 обліковується податковий борг у сумі 67928,00 грн. Підстави вважати податкову вимогу відкликаною визначено положеннями ст. 60 Кодексу.
Оскільки скарга позивача про скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу не була задоволена за результатом адміністративного оскарження, позивач 24 вересня 2019 року звернувся з даним позовом до суду. 
Під час вирішення даної справи судом першої інстанції було встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року по справі № 320/4185/19 зазначене податкове повідомлення-рішення Головного управлінні ДФС у Київській області від 22 квітня 2019 року № 0090767-5606-1031 було визнано протиправним та скасовано. 
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, податкове зобов`язання, яке виникло на підставі податкового повідомлення-рішення  № 0090767-5606-1031 від 22.04.2019 року, всупереч твердженням відповідача було не узгодженим на дату прийняття відповідачем оскаржуваних рішень. При цьому, оскільки документів щодо скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу відповідачем до суду подано не було, Київський окружний адміністративний суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Згідно з пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу. 
У свою чергу, згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковим бором є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. 
Відповідно до приписів п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. 
Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1- 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. 
Аналогічні правові норми визначені у Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого 30.06.2017 Наказом МФУ  № 610 (далі - Порядок).
Так відповідно до приписів розділі ІІ цього Порядку податкова вимога платнику податків, у якого виник податковий борг, формується контролюючим органом, на який згідно з Кодексом покладається виконання такої функції.
Податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму:
- узгодженого грошового зобов`язання; 
- непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом.
Протягом періоду оскарження суми грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом відповідно до Кодексу, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається.
Тобто, зі змісту наведених норм законодавства вбачається, що податкова вимога може бути прийнята виключно у випадку встановлення у платника податку суми несплаченого узгодженого грошового зобов`язання. При цьому, колегія суддів наголошує, що контролюючий орган не має права направляти податкову вимогу, якщо суми грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом, оскаржуються платником податків.
Як було встановлено судом 16 травня 2019 року визначена контролюючим органом позивачу сума грошового зобов`язання була оскаржена останнім в адміністративному порядку, та у подальшому, а саме: 08 серпня 2019 року - у судовому.
Отже, з наведеного слідує, що відповідачем не було дотримано вимог податкового законодавства та направлено позивачу вимогу про сплату боргу під час процедури оскарження позивачем рішення контролюючого органу, тобто внаслідок несплати позивачем неузгодженого грошового зобов`язання.
Наведені обставини свідчать про протиправність зазначеного рішення суб`єкта владних повноважень та наявність правових підстав для його скасування.
Крім того, судова колегія також враховує, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року по справі № 320/4185/19, рішення контролюючого органу, яким позивачу було визначено суму грошового зобов`язання визнано протиправним та скасовано.
Тобто, за наведених обставин та у разі дотримання відповідачем вимог Податкового кодексу України та Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків останній взагалі не повинен був приймати зазначену вимогу про сплату боргу.
При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта, що податкова вимога є відкликаною у зв`язку з скасуванням визначеної позивачу контролюючим органом суми грошового зобов`язання у судовому порядку, з огляду на наступне.
Відповідно до розділу 6 Порядку податкова вимога вважається відкликаною: 
- у день, протягом якого відбулося самостійне погашення суми податкового боргу платником податків або органом стягнення у повному обсязі; 
- з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування податкової вимоги; з дня надходження до платника податків податкової вимоги, яка містить зменшену контролюючим органом або за рішенням суду, що набрало законної сили, суму податкового боргу, визначену в раніше направленій податковій вимозі; 
- у день набрання законної сили рішенням суду, яким скасовано суму податкового боргу, визначену у податковій вимозі. 
Отже, з аналізу наведеної норми законодавства вбачається, що жодна з перелічених підстав у межах спірних правовідносин не може бути застосована податковим органом для відкликання оскаржуваної податкової вимоги.
При цьому, жодних доказів щодо скасування оскаржуваної податкової вимоги відповідачем до суду апеляційної інстанції також не надано.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскаржувана позивачем податкова вимога є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Щодо рішення про опис майна у податкову заставу, то колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність зазначеного рішення, оскільки відповідно до положень ст. 89 Податкового кодексу право податкової застави виникає, зокрема, у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
Отже, оскільки у позивача був відсутній податковий борг, станом на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про опис майна у податкову заставу, колегія суддів вказує про протиправність зазначеного рішення, що відповідно є підставою для його скасування.
При цьому, колегія суддів зазначає, що нормами чинного законодавства не передбачено процедури відкликання (скасування) рішення про опис майна у податкову заставу податковим органом в іншому порядку ніж за результатом задоволення скарги (позову) платника податків.
У свою чергу, згідно з приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. 
Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх рішень. 
З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.
У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи контролюючого органу не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328-329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді:                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                          В.Ю. Ключкович