ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року	Львів	Справа № 500/2428/19 пров. № А/857/1526/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Пліша М.А.,
                                                                                             Коваля Р.Й.,
секретаря судового засідання                                            Гнідець Р.І., 
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Члена релігійної громади «Свято-Миколаївська Парафія» села Андрушівка Шумського району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду (головуючи суддя Чепенюк О.В.) про закриття провадження у справі, постановлену у письмовому провадженні в м.Тернополі            15 січня 2020 року у справі № 500/2428/19 за позовом Члена релігійної громади «Свято-Миколаївська Парафія» села Андрушівка Шумського району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви ОСОБА_1 до Тернопільської обласної державної адміністрації, державного реєстратора Управління з питань внутрішньої політики, релігій та національностей Тернопільської обласної державної адміністрації Ігнатюк Марії Павлівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Релігійна організація «Парафія Святителя Миколая Чудотворця» сіл Андрушівка, Кутянка, Руська Гута Шумського району Тернопільської області Тернопільської єпархії Православної Церкви України про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування розпорядження і рішень, 
В С Т А Н О В И В:

21.10.2019 Член Релігійної громади «Свято-Миколаївська Парафія» села Андрушівка Шумського району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Тернопільської обласної державної адміністрації, державного реєстратора Управління з питань внутрішньої політики, релігій та національностей Тернопільської обласної державної адміністрації Ігнатюк Марії Павлівни, просив:
- визнати протиправними дії Тернопільської обласної державної адміністрації щодо проведення реєстрації змін до Статуту «Релігійної громади «Свято-Миколаївська Парафія» села Андрушівка Шумського району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви» шляхом перереєстрації його в Статут Релігійної організації «Парафія Святителя Миколая Чудотворця» сіл Андрушівка, Кутянка, Руська Гута Шумського району Тернопільської області Тернопільської єпархії Православної Церкви України»;
- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації від 26.04.2019 № 227-од «Про статут релігійної організації ПЦУ сіл Андрушівка, Кутянка, Руська Гута Шумського району у новій редакції», яким зареєстровано статут Релігійної організації «Парафія Святителя Миколая Чудотворця» сіл Андрушівка, Кутянка, Руська Гута Шумського району Тернопільської області Тернопільської єпархії Православної Церкви України», зареєстрований рішенням Виконавчого комітету Тернопільської обласної ради народних депутатів від 24.09.1991 №221;
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Управління з питань внутрішньої політики, релігій та національностей Тернопільської обласної державної адміністрації Ігнатюк Марії Павлівни про державну реєстрацію внесення змін до установчих документів юридичної особи - Релігійна громада «Свято-Миколаївська Парафія» села Андрушівка Шумського району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви», на підставі якого внесено запис в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.07.2019 №16501050008000241;
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Управління з питань внутрішньої політики, релігій та національностей Тернопільської обласної державної адміністрації Ігнатюк Марії Павлівни про державну реєстрацію внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані із змінами в установчих документах юридичної особи, Релігійну громаду «Свято-Миколаївська Парафія» села Андрушівка Шумського району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви» стосовно зміни додаткової інформації, зміни керівника юридичної особи, зміни складу підписантів, на підставі якого внесено запис в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.07.2019 №16501050008000241.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року провадження у справі закрито.
Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, приймаючи оскаржуване рішення щодо реєстрації статуту в новій редакції та вчиняючи певні дії щодо його реєстрації не мали публічно-правових відносин саме з позивачем. Суд першої інстанції вказав, що виходячи із змісту позовної заяви ОСОБА_1 , предметом цього спору є правомірність рішення органу виконавчої влади - Тернопільської обласної державної адміністрації щодо реєстрації статуту Релігійної організації у новій редакції, проте оскаржується таке рішення саме з підстав порушення особами, які подали заяву про реєстрацію статуту, положень закону в частині дотримання порядку, способу та компетенції реєстрації таких змін. Суд першої інстанції вважав, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір лише з огляду на те, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Суд першої інстанції дійшов висновку проте, що вирішення цього спору має здійснюватися за нормами ЦПК України.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Член релігійної громади «Свято-Миколаївська Парафія» села Андрушівка Шумського району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що підставою пред`явлення позову було те, що орган влади приймаючи оскаржуване розпорядження прийняв таке з порушенням чинного законодавства. Скаржник вказує, що суд першої інстанції проігнорував покликання позивача на конкретні норми законів, які були порушенні відповідачами, підстави позову та вибірково навів окремі пояснення позивача. Зазначає, що ніколи не був та не є членом Православної церкви України, розпорядження Тернопільської ОДА оскаржує з підстав порушення процедури прийняття.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень частини 4 статті 229 КАС України та статті 230 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що ухвала суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 26.04.2019 Тернопільською ОДА ухвалено Розпорядження №227-од «Про статут релігійної організації ПЦУ сіл Андрушівка, Кутянка, Руська Гута Шумського району у новій редакції», яким перереєстровано діючий статут релігійної громади «Свято-Миколаївська Парафія» села Андрушівка Шумського району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви членом якої є ОСОБА_1 .
Вважаючи, що внаслідок неправомірних дій Тернопільської обласної державної адміністрації та державного реєстратора Управління з питань внутрішньої політики, релігій та національностей Тернопільської обласної державної адміністрації порушено право ОСОБА_1 на свободу совісті та віросповідання, а зміна підлеглості релігійної громади в організаційних та канонічних питаннях, порушує право на вільне волевиявлення членства у правосуб`єктній релігійній громаді УПЦ і на вільний вибір сповідування релігійного культу, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України встановлено: адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
За правилами частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до частини 4 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.
Таким чином, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з статтею 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно з частиною 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. 
Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.
Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів позивача, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач оскаржує розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації від 26.04.2019 №227-од «Про статут релігійної організації ПЦУ сіл Андрушівка, Кутянка, Руська Гута Шумського району у новій редакції», яким розглянувши подані релігійною організацією документи, у зв`язку з переходом релігійної громади УПЦ області під юрисдикцію ГТЦУ, керуючись статтями 8, 12, 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» зобов`язано зареєструвати статут релігійної організації «Парафія Святителя Миколая Чудотворця» сіл Андрушівка, Кутянка, Руська Гута Шумського району Тернопільської області Тернопільської єпархії Православної церкви України», зареєстрований рішенням виконавчого комітету Тернопільської обласної ради народних депутатів від 24 вересня 1991 року.
Так, суспільні відносини у сфері утворення, реєстрації, діяльності та припинення релігійної організації врегульовано Законом України від 23 квітня 1991 року №987-ХІІ «Про свободу совісті та релігійні організації» (далі - Закон № 987-ХІІ).
За змістом статті 7 Закону № 987-ХІІ релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями).
Відповідно до статті 8 Закону № 987-ХІІ релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту підлягає реєстрації в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону. Зміна підлеглості релігійної громади не впливає на зміст права власності та інших речових прав такої релігійної громади, крім випадку, встановленого статтею 18 цього Закону.
За правилами, встановленими статтею 12 Закону № 987-ХІІ статут (положення) релігійної організації, який відповідно до цивільного законодавства визначає її правоздатність, підлягає реєстрації у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону. Статут (положення) релігійної організації приймається на загальних зборах віруючих громадян або на релігійних з`їздах, конференціях.
Частина 1 статті 14 Закону № 987-ХІІ передбачає, що для реєстрації статуту (положення) релігійної громади громадяни в кількості не менше десяти чоловік, які утворили її і досягли 18-річного віку, подають заяву та статут (положення) на реєстрацію до обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Автономній Республіці Крим - до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. 
Перевищення встановленого цим Законом терміну прийняття рішень про реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій, як і рішення про відмову в реєстрації статуту (положення) релігійної організації може бути оскаржено до суду в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством України (частина 21 статті 14, частина 2 статті 15 Закону № 987-ХІІ).
Отже, законодавець висловився стосовно юрисдикції спорів, які виникають у зв`язку з бездіяльністю чи відмовою уповноваженого органу у прийнятті рішення щодо реєстрації статуту (положення) релігійної організації.
Спір, який виник у цій справі, також стосується правовідносин з прийняття уповноваженим органом рішення з реєстрації статуту релігійної організації.
За змістом позовної заяви, видно, що позов у цій справі подано на захист релігійних прав позивача як учасника релігійної громади.
Так, позивачем зазначено, що головою Тернопільської ОДА оскаржуване розпорядження прийнято з порушенням положень частин 3, 4 статті 8, статті 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», статті 25, 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань». Вказано, що відповідачі при прийнятті оскаржуваних рішень були зобов`язані здійснити перевірку поданих документів на предмет їх відповідності законам України та Конституції України. Статут в новій редакції, передбачає зміну підлеглості Релігійної громади у канонічних та організаційних питаннях, однак рішення про зміну підлеглості Релігійної громади у канонічних та організаційних питаннях прийнято не було. 
Позивач зазначає, що оскаржуване розпорядження та дії відповідачів призвели до порушення прав та законних інтересів позивача як члена Релігійної громади.
Слід зауважити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №910/8132/19 зазначила, що, оскільки, правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, стосуються питань участі позивача у створенні та діяльності релігійної громади, Велика Палата Верховного Суду вважає, що такі правовідносини є тісно пов`язаними з правовідносинами щодо реєстрації статуту (положення) релігійної організації, а юрисдикцію спорів, що виникають з таких правовідносин, також слід визначати відповідно до частини 21 статті 14, частини 2 статті 15 Закону № 987-ХІІ.
Вказаний висновок підтриманий Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 20 січня 2020 року (справа №140/1362/19), від          18 грудня 2019 року (справа №813/146/16), від 20 лютого 2020 року (справа №500/1819/19).
За змістом позовної заяви, аргументів апеляційної скарги вбачається, що вимоги позивача про визнання протиправним дій Тернопільської обласної державної адміністрації щодо проведення реєстрації змін до Статуту «Релігійної громади «Свято-Миколаївська Парафія» села Андрушівка Шумського району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви» шляхом перереєстрації його в Статут Релігійної організації «Парафія Святителя Миколая Чудотворця» сіл Андрушівка, Кутянка, Руська Гута Шумського району Тернопільської області Тернопільської єпархії Православної Церкви України», визнання протиправним та скасування спірного розпорядження голови Тернопільської ОДА, яким затверджено статут релігійної організації в новій редакції, а також державної реєстрації внесення змін до вказаних установчих документів, спрямовані на захист релігійних прав учасників релігійної громади, тобто, правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачами, стосуються питань створення та діяльності релігійної громади.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
Класична інтерпретація суті конструкції «суд, встановлений законом» викладена Європейським судом у рішенні по справі «Сокуренко і Стригун проти України» та згідно пункту 24 цього рішення полягає у такому: «Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. 
У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)».
Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).
Отже, беручи до уваги наведене, враховуючи суть спірних правовідносин, суб`єктний склад таких, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що спір, який виник у розглядуваній справі не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, а суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що такий належить розглядати у порядку цивільного судочинства.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви закриття провадження у справі, правильно застосовано норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Члена релігійної громади «Свято-Миколаївська Парафія» села Андрушівка Шумського району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року про закриття провадження у справі № 500/2428/19 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Cуддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	М. А. Пліш 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 11.03.2020 згідно з ч.3 ст.321 КАС України