Постанова
Іменем України
 
03 червня 2020 року
місто Київ
 
справа № 711/8312/15-ц
провадження № 61-40528св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивачі: Кредитна спілка «Кредит-Союз»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 грудня 2017 рокуу складі судді Колоди Л. Д. та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 07 червня 2018 року у складі колегії суддів: Вініченка Б. Б., Бондаренка С. І., Храпка В. Д.,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції за позовом Кредитної спілки «Кредит-Союз» про стягнення заборгованості за договором кредиту від 01 листопада 2010 року № Че-0811, за договором кредиту від 12 січня 2012 року № Че-0017, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення
У серпні 2015 року Кредитна спілка «Кредит-Союз» (далі - КС «Кредит-Союз», кредитна спілка, спілка) звернулася до суду із позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 20 591, 16 грн; солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 179 544, 59 грн за договором кредиту від 12 січня 2012 року № Че-0017. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 у сумі 200 135, 75 грн за договором кредиту від 12 січня 2012 року № Че-0017 позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; виселити осіб, які мешкають у зазначеній квартирі.
Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що КС «Кредит-Союз» та ОСОБА_1 уклали: договір кредиту від 01 листопада 2010 року № Че-0811 про надання кредиту (кредитної лінії) в розмірі 100 000, 00 грн строком на 12 місяців; договір кредиту від 12 січня 2012 року № Че-0017 про надання кредиту (кредитної лінії) в розмірі 90 000, 00 грн строком на 36 місяців.
Відповідно до умов зазначених договорів ОСОБА_1 зобов`язався повернути отриману суму кредиту та сплатити проценти за користування грошовими коштами у строки відповідно до передбаченого договором графіка, однак своїх зобов`язань не виконав.
Станом на 21 серпня 2015 року заборгованість за договором кредиту становила 200 135, 75 грн, у тому числі 20 591, 16 грн - за договором кредиту від 01 листопада 2010 року № Че-0811, 179 544, 59 грн - за договором кредиту від 12 січня 2012 року № Че-0017.
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 01 листопада 2010 року № Че-0811 укладені договори поруки, а саме між КС «Кредит-Союз» та ОСОБА_2 - договір поруки від 01 листопада 2010 року № Че-0811-П; між КС «Кредит-Союз» та ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 - договір поруки від 07 квітня 2011 року № Че-0811-П; між КС «Кредит-Союз» та ОСОБА_6 - договір поруки від 01 листопада 2010 року № Че-0811-П.
Також на забезпечення кредитного договору від 01 листопада 2010 року 
№ Че-0811 між КС «Кредит-Союз» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки від 05 листопада 2010 року № Че-0811 І, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне іпотекодавцю на праві власності майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 32, 9 кв. м, сторонами предмет іпотеки оцінений у 100 000, 00 грн.
За кредитним договором від 12 січня 2012 року № Че-0017 на забезпечення виконання зобов`язань укладені договори поруки, а саме: між КС «Кредит-Союз» та ОСОБА_5 - договір поруки від 12 січня 2012 року № Че-0017-П; між КС «Кредит-Союз» та ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 укладено договір поруки від 12 січня 2012 року № Че-0017-П/1.
Крім того, на забезпечення кредитного договору від 12 січня 2012 року 
№ Че-0017 між КС «Кредит-Союз» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки від 22 березня 2012 року № Че-0017-І, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне іпотекодавцю на праві власності майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 32, 9 кв. м, сторонами предмет іпотеки оцінений в 100 000, 00 грн.
Кредитна спілка листом з вимогою про усунення порушення звернулася до іпотекодавця з пропозицією погасити борг та повідомила про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, однак погашення зобов`язань, забезпечених іпотекою не відбулося.
Стислий виклад позиції за зустрічним позовом  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання недійсним договору іпотеки від 22 березня 2012 року 
№ Че-0017-І
У лютому 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7  звернулися до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним договору іпотеки від 22 березня 2012 року № Че-0017-1.
Вимоги зустрічного позову обґрунтовувалися тим, що на час укладення договору іпотеки ОСОБА_6 мав неповнолітню дочку ОСОБА_7 , яка на той час була зареєстрована та проживала у квартирі, переданій в іпотеку за договором іпотеки від 22 березня 2012 року № Че-0017-І. На час укладення договору іпотеки вона була неповнолітньою.
Зазначали, що одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки або особи, які їх замінюють, без дозволу органів опіки та піклування, є договір іпотеки відносно жилого приміщення, право користування яким мають діти, що визначено статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства».
Стислий виклад позиції за зустрічним позовом ОСОБА_1 .
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання недійсними: договору кредиту від 01 листопада 2010 року 
№ Че-0811 та договору кредиту від 12 січня 2012 року № Че-0017.
Вимоги позову ОСОБА_1 обґрунтовувалися тим, що:
-          для укладення договору із позичальником КС «Кредит-Союз» повинна була отримати у встановленому законом порядку відповідну ліцензію, яка була нею отримана лише у 2011 році;
-          в укладених кредитних договорах відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту та відсутні умови, які визнані обов`язковими відповідно до пунктів 3.2, 3.4 розділу 3 Постанови Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту»;
-          у наданому розрахунку не зазначено повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведено поверхово та не зрозуміло для споживача, що суперечить вимогам статті 11 Закону України 
«Про захист прав споживачів»;
-          в обох договорах зазначено, що призначення договору є комерційним, однак для отримання комерційного кредиту позичальник повинен бути суб`єктом господарської діяльності, а не фізичною особою, а також надавати послуги кредитній спілці і як аванс отримати комерційний кредит;
-          між сторонами договорів узгоджено не всі істотні умови, необхідні для договорів цього виду, а саме в договорах відсутні додатки з графіком погашення основного боргу і боргу за відсотками, відсутній графік, коли кредитор зобов`язаний надати повну суму кредиту, або частин траншу;
-          у договорі від 12 січня 2012 року зазначено відсоткову ставку 40, 05 %, а нараховується 40, 5 %, подвійна ставка відсотків становить 80, 1 %, а нараховується 90 %;
-          пунктами 4.4 кредитних договорів передбачено, що при порушенні зобов`язання відсоткова ставка подвоюється, при цьому в підпункті 4.4.2 зазначено, що сторони погодилися, що це зобов`язання не є неустойкою, а тому зазначені пункти договорів суперечать вимогам статті 549 ЦК України.
На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір кредиту (кредитної лінії) від 01 листопада 2010 року № Че-0811 та визнати недійсним договір кредиту (кредитної лінії) від 12 січня 2012 року № Че-0017.
Стислий виклад позиції за об`єднаним позовом КС «Кредит-Союз» про стягнення заборгованості за процентами за договором кредиту від 12 січня 2012 року № Че-0017
У квітні 2016 року КС «Кредит-Союз» звернулася до суду із позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 29 540, 98 грн заборгованості за процентами за договором кредиту від 12 січня 2012 року № Че-0017; стягнення з ОСОБА_5 29 540, 98 грн заборгованості за процентами за договором кредиту від 12 січня 2012 року № Че-0017 у рахунок солідарного погашення заборгованості ОСОБА_1 .
Вимоги зазначеного позову обґрунтовувалися тим, що позов подано стосовно відсотків, які підлягають сплаті за період з 22 серпня 2015 року до 06 квітня 2016 року за договором кредиту (з урахуванням збільшення процентної ставки у зв`язку із простроченням платежів за договором) у розмірі 29 540, 98 грн.
У позові зазначено, що КС «Кредит-Союз», звертаючись до суду із попереднім позовом, просила стягнути заборгованість за договорами кредиту станом на 21 серпня 2015 року, проте відповідачами жодних дій на погашення заборгованості вчинено не було, у зв`язку з чим спілкою донараховано відсотки за користуванням кредитами за згаданий період.
У зв`язку з викладеним КС «Кредит-Союз» просила суд стягнути на свою користь солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 29 540, 98 грн заборгованості за процентами за договором кредиту від 12 січня 2012 року № Че-0017; стягнути на користь КС «Кредит-Союз» з ОСОБА_5 29 540, 98 грн заборгованості за процентами за договором кредиту від 12 січня 2012 року № Че-0017 в рахунок солідарного погашення заборгованості ОСОБА_1 .
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 червня 2016 року об`єднано в одне провадження позовні вимоги КС «Кредит-Союз» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки з позовними вимогами КС «Кредит-Союз» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення боргу, а також з позовними вимогами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до КС «Кредит-Союз», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки недійсним та позовні вимоги ОСОБА_1 до 
КС «Кредит-Союз», треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про визнання договорів кредиту недійсними.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 грудня 2017 року позов КС «Кредит-Союз» у частині солідарного стягнення боргу з ОСОБА_2 як поручителя за договором кредиту від 01 листопада 2010 року № Че-0811 залишено без розгляду.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 грудня 2017 року позов КС «Кредит-Союз» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь КС «Кредит-Союз» заборгованість у сумі 112 713, 45 грн. В іншій частині позову КС «Кредит-Союз» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.
Задовольняючи частково позовні вимоги КС «Кредит-Союз», суд першої інстанції керувався тим, що у результаті проведеної судово-економічної експертизи встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за сумою кредиту за договором від 01 листопада 2010 року № Че-0811 станом на 21 серпня 2015 року відсутня. Визначити розмір процентів за цим договором можливо встановити за умови дослідження прибуткових касових ордерів про суми коштів, внесених позичальником, та підтверджуючих документи на отримання від позичальника майна на суму 5 300, 00 грн. За договором кредиту 
№ Че-0017 заборгованість становить за сумою кредиту - 58 129, 60 грн, а за відсотками - 54 583, 85 грн, а тому ця сума підлягає стягненню з позичальника та поручителів у солідарному порядку. У частині вирішення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд першої інстанції дійшов висновків про відмову у задоволенні позову, оскільки неможливо встановити дійсну початкову ціну предмета іпотеки.
У зустрічному позові ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, а саме КС «Кредит-Союз».
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд першої інстанції дійшов висновків про недоведеність реєстрації місця проживання ОСОБА_7 на момент укладення оспорюваного договору іпотеки.
Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 07 червня 2018 року рішення суду першої інстанції у частині стягнення заборгованості у сумі 112 713, 45 грн солідарно із поручителя ОСОБА_3 та у частині стягнення з такої судового збору у сумі 1 127, 14 грн скасовано. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено КС «Кредит-Союз» у задоволенні позову у цій частині вимог. Рішення у частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь КС «Кредит-Союз» судового збору у розмірі 1 127, 14 грн скасовано, стягнуто з таких судовий збір у розмірі 225, 43 грн з кожного. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині позовних вимог КС «Кредит-Союз» до поручителя ОСОБА_3 , апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_3 уклала з КС «Кредит-Союз» договір поруки № Че-08.11-П, за яким взяла на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 , що випливають із договору кредиту від 01 листопада 2010 року № Че-0811, а тому стягнення солідарно із останньої заборгованості, яка виникла з кредитного договору від 12 січня 2012 року є неправильним. У частині позовних вимог кредитної спілки до інших поручителів, апеляційний суд встановив, що порука не припинилася. В іншій частині апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у липні 2018 року,  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6  просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтовується порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Заявники зазначають, що:
-          суди безпідставно стягнули солідарно заборгованість з усіх поручителів, оскільки відповідно до умов укладених договорів поруки кожен з поручителів узяв на себе зобов`язання самостійно відповідати перед кредитною спілкою за виконання грошових зобов`язань ОСОБА_1 , а тому до спірних правовідносин неправильно застосовано положення частини третьої статті 554 ЦК України;
-          порука припинилася відповідно до правил частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки кредитна спілка після зміни строку виконання основного зобов`язання не звернулася до поручителів протягом шести місяців;
-          розмір заборгованості встановлено на підставі недопустимого доказу, а також не досліджено належним чином всі зібрані докази;
-          помилковими є висновки судів про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за процентами за період з 01 вересня 2014 року до 20 серпня 2015 року (після настання строку виконання основного зобов`язання).
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У жовтні 2018 року надійшов відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у якому КС «Кредит-Союз» просила залишити рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, касаційну скаргу - без задоволення.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.
Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX 
(далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Враховуючи, що касаційна скарга у справі, що переглядається, подана у 2018 році, вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-IX.
Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного рішення суду першої інстанції визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваної постанови апеляційного суду визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив такі висновки.
Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що КС «Кредит-Союз» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту від 01 листопада 2010 року № Че-0811 про надання кредиту (кредитної лінії) у сумі 100 000, 00 грн строком на 12 місяців.
Також сторони уклали договір кредиту від 12 січня 2012 року № Че-0017 про надання кредиту (кредитної лінії) у сумі 90 000, 00 грн строком на 36 місяців.
Згідно з умовами зазначених договорів ОСОБА_1 зобов`язаний повернути отримані суми кредиту та сплатити проценти за користування грошима в строки, передбачені договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 01 листопада 2010 року № ЧЕ-0811 укладені договори поруки, а саме: між КС «Кредит-Союз» та ОСОБА_2 - договір поруки від 01 листопада 2010 року № ЧЕ-0811-П; між КС «Кредит-Союз» та ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 - договір поруки від 07 квітня 2011 року № ЧЕ-0811-П; між КС «Кредит-Союз» та ОСОБА_6 - договір поруки від 01 листопада 2010 року № ЧЕ-0811-П.
Крім того, на забезпечення кредитного договору від 01 листопада 2010 року № Че-0811 між КС «Кредит-Союз» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки від 05 листопада 2010 року № ЧЕ-0811-І, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне іпотекодавцю на праві власності майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 32, 9 кв. м, сторонами предмет іпотеки оцінювався в 100 000, 00 грн.
Судами також встановлено, що на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 12 січня 2012 року № Че-0017 між КС «Кредит-Союз» та ОСОБА_5 укладено договір поруки від 12 січня 2012 року 
№ Че-0017-П; між КС «Кредит-Союз» та ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 - договір поруки від 12 січня 2012 року № Че-0017-П/1.
На забезпечення кредитного договору від 12 січня 2012 року № Че-0017 між КС «Кредит-Союз» та ОСОБА_6 також укладено договір іпотеки від 22 березня 2012 року № ЧЕ-0017-І, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне іпотекодавцю на праві власності майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 32, 9 кв. м, сторонами предмет іпотеки оцінювався в 100 000, 00 грн.
Листом від 10 липня 2014 року № 374 з вимогою про усунення порушення позивач звернувся до іпотекодавця з пропозицією погасити борг та повідомив про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи у цивільній справі № 711/8312/15-ц від 31 жовтня 2017 року № СЕ2017/083 за договором кредиту (кредитної лінії) від 01 листопада 2010 року № Че-0811 КС «Кредит-Союз» позичальнику ОСОБА_1 виданий кредит у сумі 90 000, 00 грн, при цьому, умовами цього договору кредиту передбачена видача коштів у сумі 100 000, 00 грн.
Договір іпотеки від 05 листопада 2010 року № Че-0811-1 між іпотекодержателем КС «Кредит-Союз» та іпотекодавцем ОСОБА_6 на укладений на суму 100 000, 00 грн, при цьому, позичальнику ОСОБА_1 кредит виданий у сумі 90 000, 00 грн.
Договір поруки від 07 квітня 2011 року № Че-0811-П укладений кредитною спілкою з поручителями: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , виходячи із суми виданого кредиту у розмірі 100 000, 00 грн, при цьому, позичальнику ОСОБА_1 кредит виданий у сумі 90 000, 00 грн.
Виходячи із даних особової картки позичальника ОСОБА_1 , складеної кредитною спілкою, заборгованість позичальника ОСОБА_1 за сумою кредиту за договором кредиту (кредитної лінії) від 01 листопада 2010 року 
№ Че-0811 станом на 21 серпня 2015 року відсутня, заборгованість за процентами за користування кредитом - 20 591, 16 грн.
Суди дійшли переконання, що зазначену суму заборгованості можливо підтвердити за умови:
- якщо кредитною спілкою будуть надані прибуткові касові ордери, у яких будуть відображені суми коштів, внесених позичальником ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості по процентах за користування кредитом, та в яких будуть зазначені дата і номер договору кредиту, за яким сплачувалися кошти;
- якщо кредитною спілкою будуть надані підтверджуючі документи на отримання від позичальника ОСОБА_1 майна на суму 5 300, 00 грн у рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № Че-0811.
За договором кредиту (кредитної лінії) від 12 січня 2012 року № Че-0017 у КС «Кредит-Союз» виникло зобов`язання з видачі позичальнику ОСОБА_1 кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії у сумі 90 000, 00 грн на комерційні цілі.
04 квітня 2012 року грошові кошти у сумі 90 000, 00 грн, отримані позичальником за договором кредиту № Че-0017, спрямовані на погашення: заборгованості за сумою кредиту у розмірі 89 757, 28 грн за договором кредиту від 01 листопада 2010 року № Че-0811; заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 242, 72 грн за договором кредиту від 01 листопада 2010 року № Че-0811. У рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_1 за сумою кредиту кредитною спілкою зараховані кошти у загальній сумі 31 870, 40 грн.
Станом на 21 серпня 2015 року заборгованість позичальника за сумою кредиту за договором кредиту № Че-0017 становила 58 129, 60 грн.
Заборгованість позичальника за процентами за користування кредитом за договором кредиту № Че-0017 станом на 21 серпня 2015 року складала 54 583, 85 грн.
Щодо припинення поруки
Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.
Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.
Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що у законі передбачено три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).
Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й в такому разі кредитор може звернутися з названою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців (якщо інший строк не передбачений договором поруки) з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.
Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив призводить до припинення суб`єктивного права кредитора.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).
Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).
У пункті 4.1 договору поруки від 12 січня 2012 року № ЧЕ-0017-П, укладеного між КС «Кредит-Союз» та ОСОБА_5 , зазначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до закінчення трирічного терміну від останнього дня передбаченого для виконання зобов`язань за договором кредиту. У випадку, якщо кредитором не пред`явлено вимоги до поручителя протягом трьох років, починаючи від останнього дня, передбаченого для виконання зобов`язань за договором кредиту, то порука припиняється. 
Відповідно до пункту 4.1 договору поруки від 12 січня 2012 року № ЧЕ-0017-П, укладеного між ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та 
КС «Кредит-Союз», договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до закінчення п`ятирічного терміну від останнього дня передбаченого для виконання зобов`язань за договором кредиту. У випадку, якщо кредитором не пред`явлено вимоги до поручителя протягом п`яти років, починаючи від останнього дня, передбаченого для виконання зобов`язань за договором кредиту, то порука припиняється. 
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами 
(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Як встановлено судами, кредитна спілка звернулася до іпотекодавця ОСОБА_6 листом від 10 липня 2014 року № 374 з вимогою про усунення порушення з пропозицією погасити борг у повному обсязі за договорами кредиту та повідомила про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.
Отже, направляючи вимогу іпотекодавцю про погашення боргу за договорами кредиту, кредитна спілка реалізувала своє право на дострокове погашення заборгованості, зміну строку виконання основного зобов`язання, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, тобто визнала строк повернення кредитів такими, що настали.
Враховуючи, що на момент звернення до суду з позовом (31 серпня 2015 року) минув лише 1 рік 1 місяць та 20 днів, а умовами договорів поруки передбачено строк її дії три та п`ять років, відповідно, тому доводи заявників про те, що порука припинилася відповідно до правил частини четвертої статті 559 ЦК України, є помилковими. 
Щодо солідарного стягнення заборгованості поручителів
Заперечуючи проти позовів кредитної спілки, поручителі зазначили, що вони не є солідарними відповідачами між собою за основним зобов`язанням. 
Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання між ними не виникає солідарної відповідальності.
Кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд пред`явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобов`язання, не вправі пред`явити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.
Наведене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 317/5082/13-ц (провадження № 14-415цс19).
Відповідно до пункту 3.2 договору поруки від 12 січня 2012 року № ЧЕ-0017-П поручитель ( ОСОБА_5 ) та боржник ( ОСОБА_1 ) несуть солідарну відповідальність перед кредитором.
Пунктом 3.2 договору поруки від 12 січня 2012 року № Че-0017-П/1 передбачено, що поручителі ( ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ) та боржник ( ОСОБА_1 ) несуть солідарну відповідальність перед кредитором.
Умовами зазначених договорів не передбачено, що поручитель за договором поруки від 12 січня 2012 року № Че-0017-П та поручителі за договором поруки від 12 січня 2012 року № Че-0017-П/1 є солідарними боржниками між собою.
У справі, яка переглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки.
Ураховуючи викладене, а також те, що ані нормами закону, ані умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів за окремими договорами поруки, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами статті 554 ЦК України відсутні.
Зважаючи на наведене, правильними є висновки про те, що позичальник солідарно відповідає з поручителем ОСОБА_5 та окремо несе солідарний обов`язок з погашення заборгованості за кредитом із поручителями ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 . При цьому ОСОБА_5 не має обов`язку солідарної відповідальності з поручителями ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 . 
Натомість, ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 несуть солідарну один до одного відповідальність відповідно до пункту 3.2 договору поруки від 12 січня 2012 року № Че-0017-П/1.
Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором
Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з правилами частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами 
(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Кредитна спілка реалізувала своє право та змінила строк виконання основного зобов`язання, направивши вимогу іпотекодавцю.
Як встановлено судами та не спростовано позичальником та поручителями, ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором від 12 січня 2012 року № Че-0017. ОСОБА_1 не оспорював до апеляційного суду суму заборгованості, визначену у висновку експертизи, а тому суд апеляційної інстанцій дійшов висновку, що підстави вважати відомості, викладені у ній, недостовірними для суду відсутні.
В оцінці правомірності продовження нарахування відсотків за кредитним договором від 12 січня 2012 року № Че-0017 Верховний Суд врахував правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з якими право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, встановивши, що строк кредитування відповідно до умов вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором від 12 січня 2012 року № Че-0017 настав 10 липня 2014 року, Верховний Суд вважає, що у кредитної спілки припинилося право нараховувати надалі відсотки за кредитом до повного погашення заборгованості за кредитом у цій цивільній справі.
Наведених норм права суди першої та апеляційної інстанцій не врахували та, частково задовольняючи позов, погодилися з правомірністю продовження нарахування відсотків з моменту настання обов`язку дострокового виконання основного зобов`язання за кредитним договором.
Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про зменшення суми заборгованості, яка підлягає солідарно стягненню з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_5 , а також солідарно з позичальника ОСОБА_1 та поручителів   ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 до 22 400, 87 грн, що становить суму нарахованих та не виплачених відсотків станом на 10 липня 2014 року.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
З огляду на викладене Верховний Суд, підсумовуючи висновки, дійшов переконання, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права щодо солідарного стягнення заборгованості між усіма поручителями за окремими договорами поруки, а також про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими відсотками після зміни строку виконання основного зобов`язання, що відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України є підставою для зміни оскаржуваних судових рішень.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Згідно з частинами першою, третьою та четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також об`єднаного позову КС «Кредит-Союз» про стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором сторонами не оскаржувалися, а тому не переглядалися Верховним Судом.
Розподіл судових витрат
Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що Верховний Суд зробив висновок про часткове задоволення позову КС «Кредит-Союз» (40, 24 % від заявлених вимог), то судові витати, понесені у зв`язку із розглядом справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, пропорційно покладаються на сторони справи. 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задовольнити частково.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 07 червня 2018 року у частині вирішення позову Кредитної спілки «Кредит-Союз» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 12 січня 2012 року № ЧЕ-0017 змінити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь Кредитної спілки «Кредит-Союз» заборгованість за кредитним договором від 12 січня 2012 року № Че-0017 у сумі 80 530, 47 грн, з яких: 58 129, 60 грн - заборгованість за сумою кредиту, 22 400, 87 грн - заборгованість за процентами.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 на користь Кредитної спілки «Кредит-Союз» заборгованість за кредитним договором від 12 січня 2012 року № Че-0017 у сумі 80 530, 47 грн, з яких: 58 129, 60 грн - заборгованість за кредитом, 22 400, 87 грн - заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 на користь Кредитної спілки «Кредит-Союз» судові витати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, у розмірі 201, 34 грн з кожного.
Стягнути з Кредитної спілки «Кредит-Союз» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені заявником у зв`язку із переглядом справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій, у розмірі 6 161, 28 грн.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                 О. В. Ступак

Судді                                                                                                              А. С. Олійник
 
                                                                                                                        С. О. Погрібний
 
                                                                                                                        Г. І. Усик
 
                                                                                                                        В. В. Яремко